EN ORIGINAL-ANIMESERIE FRÅN NETFLIX
Det är tyst där bak.
Döv och stum.
Tyst!
En gång till och min stövel landar i din…
Gudars nåd! Döda den!
-Döda den! -Nej!
Gudinna.
Sagan, nej. Jag är inget mellanmål, din mupp.
Marci. Tacka guden. Tack.
Och han?
Om jag syr ihop er två kan jag göra en frisk person.
Kapten.
Så du bryr dig om jag lever eller dör.
Lite mindre hela tiden.
De dödade kejsaren!
Få upp honom. Vi ska gå.
KAPITEL SEX
Den där saken… Den tog kejsaren. De har dödat honom.
Du har gjort ditt.
Vad varelsen än är, så är det mitt problem nu.
Solens mod, Slaktaren. Solens makt.
Solens prakt.
Bakifrån! Han kommer bakom oss!
Slaktaren.
Retirera!
Fly undan!
-Fly undan! -Fly undan!
Flammor mot Eldens fader?
Det vore bättre att kasta sten på berget.
-Davion, lyssna på mig. -Det finns ingen Davion.
Jag vet inte hur du blev till, men jag vet vem du besitter.
Davion.
Jag förstår äntligen mitt band till honom.
Visst är det du? Det har alltid varit du. Du hör inte hemma här.
Du måste ge tillbaka Davion till oss.
Musen har flytt. Hans sång tonar bort. Bara jag är kvar.
Nej. Jag hör honom. Ser honom.
Han är vilse. Rädd. Ensam.
Thunders eko, inget mer.
Davion vill inte det här. Han skulle aldrig vilja det här.
Vad en mus vill ha är ingenting. Det han har är ingenting.
Du ska ge mig Ögat.
Jag ger dig inte ett skit och jag låter dig inte få honom.
Det är ingen skillnad. Det finns inget "du".
Du är ett barn av elden, en del av mig, och du ska lyda.
Jag är ingens barn! Jag är elden!
Jag har alltid varit elden.
Få det att sluta!
Lina?
Jag antar att kejsaren sa nej, när du släppte honom från ett tak.
Jag minns inte.
Jag minns ilska över Ögat, över…
Mirana? Jag vet. Jag kände det.
Jag ville slänga dig i pålverket. En fin betonggrop helt ensam, tills vi
visste vad vi skulle göra med dig. Hur vi kan hjälpa dig.
Vicekonung Kashurra höll inte med.
-De lät mig gå. -De gjorde dig till hjälte.
Kashurra berättade för alla hur varelsen dök upp
och du, den modige drakriddaren, försökte stoppa den.
Det är omöjligt att nån som står prinsessan så nära
är inblandad i mordet på kejsaren.
En lögn gör det inte bättre.
En lögn gör förvånansvärt mycket, och lite.
Imperiet är fortfarande i kaos.
Senaten kommer att utse en regent, men det spelar ingen roll.
Det finns ingen som alla familjer kommer att samlas bakom.
Inbördeskrig är oundvikligt.
Allt som vissa brukade säga om mig. Allt jag kan är att förstöra, döda
och bränna ner saker. De kanske hade rätt.
Du gjorde inte det här.
Sluta bete dig som om du känner mig, som om du vet vad jag har gjort.
Efter igår kväll tror jag att jag vet.
Jag var borta för alltid, sen drog du mig tillbaka. Du räddade mig.
Du har nog räddat många. Jag tror att du kan rädda ännu fler.
Jag behöver Ögat. Helioimperiet behöver en regent.
Davion.
Jag ser hur alla reagerar på dig. De älskar dig. Du är deras hjälte.
Jag har ingen titel, en liten familj. Du tror att de utser mig till regent?
Folket kommer att stötta dig.
Samlas runt elden.
Ska vi ropa på vakterna eller räcker det med bankandet?
Jag måste ha dött. Jag ser änglar.
Bandage.
Det här infernaliska ljudet stör min avskildhet.
Det är imperiets finaste silke, som stals från palatset.
Tack.
Jag är glad att du kom hit, men det var förgäves.
Din prinsessa är död.
I vila, inte död, utan drömmande. Andlös, stilla som en vintermorgon.
Gryningsstjärnan stiger, tyst, glänsande elegier om svunnen vrede.
Det är vackert. Jag vet inte vad det betyder.
-Hur får det dig att känna? -Ledsen? Tror jag.
Då förstår du precis.
-Om jag sagt att det gör mig glad då? -Då skulle jag säga detsamma.
Hallå, ska hon göra sådär?
-Det blir värre. -Nej, det är nåt annat.
Mer ljus, mer sol. Fönstren!
Prinsessan stiger upp.
Dödens aura är borta, som om du bränt bort den ur ditt eget blod.
Prinsessa, du var fångad mellan världar, levande och död.
Jag försökte fånga din vånda i en dikt. Vill du höra den?
Den är rätt bra. Hon är en drake.
Det finns 36 strofer.
Tack. Kanske senare.
Jag tillät knappt mig själv att hoppas.
Jag informerar senaten och krigsrådet.
Vänta. Inte förrän vi har identifierat mördaren får detta lämna rummet.
-Med kejsaren död… -Ursäkta? Med kejsaren vad?
Ja, jag borde nog ha berättat det för dig.
Han kastades ner från ett tak av en halvdrakman.
Plask.
Lämna rummet. Prinsessan och jag måste prata.
Jag minns en känsla av ett visst varmt lugn
där jag kunde stannat för evigt.
Men där fanns även en röst. Den var ömsint, men ihärdig.
Det var min mors röst, som väckte mig som vore jag ett barn.
-Vad sa din mamma? -Ett ord. "Minns."
Minns din plats. Minns din plikt. Minns att du är älskad.
-Ja. -Hennes maning till dig som flicka.
Jag saknar henne, och far också.
Om dina föräldrar var här skulle de vilja att du gjorde anspråk på tronen.
Tronen.
Allt var så enkelt när det bara var armén.
Oraklets profetia är ännu inte uppfylld.
Selemene har fallit, men Mene har ännu inte rest sig.
Alvernas rike är ännu i sin linda.
Som kejsarinna skulle du leda långt mer än en armé.
Men min plats skulle vara här.
Så du minns din plats och din plikt.
Men min mors sista förmaning gör mig betänksam.
Ser du fanorna? De hedrade din far.
De andra gjorde inte det.
Men folket under fanorna var din fars styrka.
De kan bli dina.
Du menar att jag ska få folk att älska mig.
Du borde vara den du är.
Senaten utser en regent idag.
Jag vill att vi utser vår kejsarinna.
Jag minns min plikt.
-Låt mig hjälpa till. -Tack, mitt barn.
Du borde inte vara ute ensam. Inte så nära Skuggornas terrass.
Skuggornas terrass. Är det där jag är?
Kom. Sitt hos mig.
Förr behövde jag inte mina ögon för att vandra i skogen,
men saker och ting har förändrats.
-Ja, det har verkligen förändrats. -Jag känner knappt igen mig här.
Jag känner knappt igen mitt eget hem.
Utan vår familj är det inte detsamma.
Dyfed, Adara, Idwal. Du saknar dem säkert så mycket.
Kände du dem?
Alla kände dem. De älskade dig så. De följde med dig överallt.
Till och med in till sin död. Alla visste att det var ditt fel.
Det finns ju en chans att det kan bli som förr. Vad skulle du göra för det?
Vad som helst. Jag gör vad som helst.
Kom till mig, mitt barn. Fymryn. Närmare.
Det är enkelt. Du behöver bara släppa in mig.
Du litar på en lögnare. Han använde dig för att hämnas.
Han kommer alltid att ljuga. Alltid utnyttja dig.
Förneka hans lögner.
Förneka honom.
Du kan inte marschera din egen legion in i stan under familjens fana.
Du gör gällande en auktoritet du saknar.
Zal är borta, Shabarra är död, men lagen förblir.
Imperiet behöver ledarskap, styrka. Mitt namn och min legion kan ge dig det.
Ge det då, från andra sidan floden.
Dessa män och kvinnor är medborgare på väg till ett offentligt möte.
Precis som hon.
-Makt är inget spel. -Jag vill åka hem.
Du har bränt ner sju hem på sju år.
Det här är ditt hem nu.
Solens tempel kommer att bringa ordning i ert kaos,
vända din svaghet till styrka. Vi ska rädda dig.
Detta är ett fängelse.
Du tror att jag bara är en liten flicka som kan bränna ner världen.
Jag kan vara en krigare, en beskyddare.
Du har inget att lära mig. Jag har fått nog av det här stället.
Du är ett vapen. Förstörelse utan vägledning.
Jag är rädd för att det är allt du nånsin blir.
Du har ingen aning om vem jag är. Det har ingen. Det kommer ingen att ha.
De kommer att döda varandra.
Det vill de säkert. De tycker säkert att det är värt det.
Jag brukade ha såna drömmar.
Jag brukade tänka på hur mycket bättre det vore utan kejsare,
ingen kunglig familj, ingen Heliorepublik.
Jag tänkte att om Shabarra avgick,
kunde kanske senaten ta kontroll och göra detta till en bättre plats,
ett mer rättvist ställe. Men nu?
Tihomirs legion är ute på gatorna. Pretoriangardet är redo att slåss,
men senaten utser henne till regent ändå.
De är rädda för henne. De gillar hennes pengar för mycket.
Då är frågan bara vad du tänker göra åt det.
Jag vill inte se ett hus till brinna ner.
Imperiet är i stor fara.
Kejsarguden Shabarra mördades av en demon, som är på fri fot.
Solens prinsessa är död. Det finns varken arvtagare eller hopp om nån.
Vi behöver en regent,
en stark ledare som ger imperiet en ny gryning.
Och vem kan detta vara?
Tihomir använde sin familjs förmögenhet för att köpa en titel.
Nu tror hon att hon kan köpa ett imperium med den.
Shabarra var svag.
Han kunde inte skydda imperiet. Han kunde inte ens försvara sig själv.
Och nu ska vi följa en annan pretendent?
Jag kan skydda oss. Utse mig till regent.
Du? Med all din makt lyckades du förstöra halva staden
och kunde ändå inte ställa kejsarens mördare inför rätta.
Jag försökte stoppa den. Jag misslyckades.
Slaktaren skickade tillbaka den till de sju helveten den kom ifrån.
Hon räddade oräkneliga liv. Jag vore död utan henne.
Du har ingen röst här, drakriddare.
Vänd din blick.
Hennes kungliga höghet Mirana, dotter till Zal, solens prinsessa.
Se in i hennes ljus.
Vicekonung, ärade rådsmedlemmar, senatorer.
En lönnmördares pil tog nästan mitt liv, men jag avråds inte så lätt.
Som ensam blodsarvinge till tronen
tänker jag regera som min fader före mig.
Förut tvingade förrädare mig att fly från mitt hem.
Ett nytt förräderi tvingar mig tillbaka.
Hotet från Coriel'Tauvi nalkas som förutspått.
Enklaverna, tysta i generationer, skanderar om krig.
Vi ansluter oss till våra allierade och driver dem tillbaka.
Det här är vansinne. Jag vet inte vem som är värst.
Tihomir, som använder sin rikedom för att köpa makt,
eller Mirana, som hävdar sin födslorätt.
Du övergav oss, avsade dig din rätt till tronen,
och vi ska bara acceptera det här, och dig?
Jag har aldrig glömt mitt hem eller min plikt.
Jag riskerade livet om och om igen för Helioimperiet.
Prinsessan Mirana vill skicka era söner och döttrar
för att blöda och dö för Nattsilverskogen.
Och för sin gudinna.
Om Mene återvänder är allt över.
Det passar dina ambitioner bra.
Hedra prinsessan av respekt för hennes far, salutera Tihomirs tjänst,
men för imperiets skull, erbjud kronan till en av era egna.
Det räcker. Jag kräver en omröstning.
Prinsessan är inte redo att regera,
men jag kan tjäna imperiet väl som jag tjänar det nu.
Jag drar tillbaka mitt namn och stöder Slaktaren.
Legaten Tihomir kräver en omröstning.
Cirkeln vi nu lägger på ditt huvud representerar inte din makt,
utan din bördas tyngd, som vår regent, vår röst,
vår tjänare och beskyddare.
Jag är er röst, er tjänare, er beskyddare.
Ta fram sköldarna!
Ta fram vapnen!
-Där uppe! -Uppe i luften!
Vad i helvete…
Soltronen berömmer ditt mod.
Mina generaler rapporterar att du drev bort spindelarmén på egen hand.
Att du ingrep var tur för den sjunde legionen.
Ja, Ers majestät.
Men varför behövde de mig när de har dig?
Ursäkta mig?
Du är Kejsarguden. Varför behövde de mig när de har dig?
De har mig. Alla har mig. Nå, hur ska jag belöna dig?
Med en egen legion, en plats i senaten eller kanske ett namn?
Din legion gav mig ett namn.
-Slaktaren! -Slaktaren!
Vi borde diskutera det kejserliga krigsrådets sammansättning,
när det passar dig såklart.
Ja, självklart. Ursäkta mig.
Jag brukade sitta i pappas knä i den här stolen.
Det var ett vidrigt regelbrott.
Jag förstod inte. Jag vet inte om han brydde sig.
Det gjorde han säkert inte. Din far var en bra man.
För bra för det här stället.
Det är jag säker på. Det är jag verkligen säker på.
Jag kan inte stanna här.
Vissa saker har jag lämnat ogjorda för länge.
-Då var det kanske bäst så här. -Om det är till hjälp för dig att tro så.
Det var inte personligt.
Allt är personligt. Det är det som gör oss mänskliga.
Du är inte den jag föreställde mig att du var.
Jag trodde att du var som honom, som Shabarra.
Jag trodde att ni två skulle göra allt värre.
Det är ju värre nu, så jag antar att vi gjorde det.
Men inte som du trodde.
-Jag hade fel. -Inte oåterkalleligt.
Så om Coriel'Tauvi vågar attackera oss,
reser jag själv till Nattsilverskogen.
Jag ska mosa deras enklaver och jag ska kalla det fred.
Ers Höghet.
Prinsessa.
Vid gudarna, det är fint att se er, att ni mår bra.
Asar, ge oss ett ögonblick.
Om jag hade vetat,
att du blivit bättre hade jag kommit.
Du kunde inte veta.
-Du borde ha sagt nåt. -Vi berättade inte för nån.
Inget av det här är vad jag ville.
-Vad ville du då, mer exakt? -Slyrak skickade mig.
Jag visste inte att du skulle vara här. Jag hoppades inte ens.
Slyrak bad dig döda kejsaren och ljuga för senaten.
Han sände dig för att ruska om stället.
Han skickade mig för att hitta det enda som kan stoppa Terrorblade.
Lina kan hjälpa mig. Resten hände bara.
-Är du med henne? -För tillfället. Tills det här är över.
-Tills du har det du vill ha. -Du vet vad jag vill ha.
Sist jag såg dig i enklaven, kämpandes för våra liv,
minns jag vad du riskerade för min skull.
Jag bad till gudinnan att du var kvar där inne.
Jag bad att monstret i honom inte skulle ta min Davion.
Nu är du här, ett bekant ansikte, men jag undrar om jag känner mannen.
Jag är mannen du minns.
Mannen som lovade att fullfölja det.
Han lovade att vi skulle hitta ett sätt tillsammans.
-Asar. -Mirana.
Jag är glad att du är i trygghet.
Förlåt att jag stör så här dags, prinsessa.
Du har besök.
Jag har nyheter som du vill höra och inte höra.
Vi har hittat mördaren åt dig.
Och vad är det jag inte vill höra?
Hon lever fortfarande och vi vet vem som anlitade henne.
De satte nyss en krona på hennes huvud.
BASERAT PÅ VALVES TV-SPEL DOTA 2
Undertexter: Lars Lövgren