EN ORIGINAL ANIMESERIE FRA NETFLIX
Stille der bak.
Døv og stum.
Stille!
Én gang til, så får du støvelen min opp i…
Ved Guds nåde! Drep den!
-Drep den! -Nei!
Gudinne.
Sagan, nei. Jeg er ikke mat, din store mopp.
Marci. Takk Gud. Takk.
Og han?
Hvis jeg syr dere to sammen, kan jeg lage en frisk person.
Kaptein.
Så du bryr deg om jeg lever eller dør.
Litt mindre hele tiden.
De drepte keiseren.
Få ham opp. Vi drar.
KAPITTEL SEKS
Den tok keiseren. De har drept ham.
Du har gjort ditt.
Hva enn den skapningen er, er det mitt problem nå!
Solens tapperhet, Slakter. Solens mektighet…
Solens herlighet.
Bak! Han kommer inn bak oss!
Slakteren.
Tilbake!
Fly unna!
-Fly unna! -Fly unna!
Flammer mot Ildfaren?
Det hadde vært bedre å kaste stein på fjellet.
-Davion, du må høre på meg. -Det er ingen Davion.
Jeg aner ikke hvordan du ble til, men jeg vet hvem du besitter.
Davion.
Jeg forstår endelig båndet jeg føler med ham.
Det er deg, ikke sant? Det har alltid vært deg. Du hører ikke hjemme her.
Du må gi Davion tilbake til oss.
Musen har flyktet. Sangen hans blekner. Bare jeg står igjen.
Nei. Jeg hører ham. Ser ham.
Han er fortapt. Redd. Alene.
Et ekko av torden. Ikke noe mer.
Davion ønsker ikke dette. Han ville aldri ha ønsket dette.
Det en mus ønsker, er ingenting. Det han har, er ingenting.
Du skal gi meg Øyet.
Jeg gir deg ikke en fordømt ting, og jeg vil ikke la deg få ham.
Det er ingen forskjell. Det finnes ikke noe "deg".
Du er barnet i brannen, en del av meg, og du vil adlyde.
Jeg er ingens barn! Jeg er ilden!
Jeg har alltid vært ilden.
Få det til å stoppe!
Lina?
Keiseren sa vel nei siden du slapp ham fra et tak.
Jeg husker ikke.
Jeg husker sinne om Øyet…
Mirana? Jeg vet det. Jeg følte det.
Jeg ville kaste deg i arresten. En fin betonggrop helt alene
til vi visste hva vi skulle gjøre med deg, og hjelpe deg.
Stattholder Kashurra var uenig.
-De lot meg bare gå. -De gjorde deg til helt.
Kashurra fortalte alle hvordan vesenet dukket opp,
og du, den modige drageridderen, prøvde å stoppe det.
Det hadde ikke gått an at noen som er så nær prinsessen
ble innblandet i drapet på keiseren.
En løgn gjør det ikke bedre.
Overraskende nok gjør den det bedre, og på samme tid ikke.
Det er fortsatt kaos i Imperiet.
Senatet vil utnevne en regent, men det vil ikke ha noe å si.
Det er ingen alle husene vil samles om.
Borgerkrig er uunngåelig.
Det noen pleide å si om meg. Alt jeg kan er å ødelegge, drepe
og brenne ned ting, kanskje de hadde rett.
Du gjorde ikke dette.
Ikke lat som du kjenner meg, som om du vet hva jeg har gjort.
Jeg tror jeg gjør det etter i går.
Jeg var borte for alltid, så dro du meg tilbake. Du reddet meg.
Du kan ha reddet mange. Jeg tror du kan redde flere.
Jeg trenger Øyet. Helio-imperiet trenger en regent.
Davion.
Jeg ser hvordan alle reagerer på deg. De elsker deg. Du er helten deres.
Jeg har ingen tittel, et lite hus, og du tror de vil utnevne meg til regent?
Folket vil samles bak deg.
Samles rundt bålet.
Skal vi rope på vaktene, eller tror du bankingen holder?
Jeg må ha dødd. Jeg ser engler.
Bandasjer.
Den infernalske lyden forstyrrer ensomheten.
Det er Imperiets fineste silke, stjålet fra palasset.
Skål.
Jeg er glad du kom, men det var for ingenting.
Prinsessen din er død.
Hvilende, ikke død, men drømmende. Pusten er like svak som vintermorgenen.
Morgenstjernen stiger, stille, skinnende elegier om fordums sinne.
Det er vakkert. Jeg aner ikke hva det betyr.
-Hvordan føles det? -Trist? Tror jeg.
Da forstår du.
-Og om jeg sa at det gjør meg lykkelig? -Da ville jeg sagt det samme.
Hei, skal hun gjøre det?
-Det blir verre. -Nei, det er noe annet.
Mer lys, mer sol. Vinduene!
Prinsessen reiser seg.
Dødens aura er borte, som om du brente den fra ditt eget blod.
Du var fanget, prinsesse. Fanget mellom levende og død.
Jeg prøvde å fange smerten din i et dikt. Vil du høre det?
Det er ganske bra. Hun er en drage.
Det er 36 strofer.
Takk. Kanskje senere.
Jeg hadde knapt latt meg selv håpe.
Jeg informerer Senatet og krigsrådet.
Vent. Før vi har identifisert morderen, forlater ikke dette rommet.
-Siden keiseren er død… -Unnskyld? Siden keiseren er hva?
Ja, jeg burde nok ha sagt det.
Han ble kastet av et tak av en dragemann.
Klask.
Forlat rommet. Prinsessen og jeg må snakke sammen.
Jeg husker en følelse en varm sinnsro
som jeg kunne blitt i for alltid.
Men det var også en stemme. Den var mild, men påtrengende.
Det var min mors stemme, som om jeg var et barn.
-Og hva sa moren din? -Et ord. "Husk."
Husk din plass. Husk din plikt. Husk at du er elsket.
-Ja. -Formaningene hennes til deg som liten.
Jeg savner henne, og far også.
Hvis foreldrene dine var her, ville de fått deg til å kreve tronen.
Tronen.
Alt var så enkelt da det bare var å være i hæren.
Orakelets profeti er ikke oppfylt.
Selemene har falt, men Mene har ikke ankommet ennå.
Alveimperiet er fortsatt i sin spede begynnelse.
Som keiserinne vil du kommandere mye mer enn en hær.
Men min plass hadde vært her.
Så du husker din plass og din plikt.
Men min mors siste formaning plager meg.
Ser du bannerne? De hedret din far.
Men ikke de andre.
Men folkene under bannerne, de var din fars styrke.
De kan være dine.
Du prøver å si at jeg bør få folk til å elske meg.
Du burde være den du er.
Senatet velger en regent i dag.
Jeg vil at vi skal utnevne keiserinnen.
Jeg husker plikten min.
-La meg hjelpe. -Takk, barn.
Du burde ikke være ute alene. Ikke så nær Shadow-skogen.
Shadow-skogen. Er det der jeg er?
Her. Sitt hos meg.
Før trengte jeg ikke øynene mine for å gå rundt i skogen,
men ting har endret seg.
-Ja, de har forandret seg sånn. -Jeg kjenner meg knapt igjen her.
Jeg kjenner knapt igjen hjemmet mitt.
Det gjelder ikke familien vår.
Dyfed, Adara, Idwal. Du savner dem nok fælt.
Kjente du dem?
Alle kjente dem. Hvordan de elsket deg. De ville fulgt deg overalt.
Selv til deres død. Alle visste at det var din feil.
Det er en måte å få det tilbake på. Hva ville du gjort for det?
Hva som helst. Jeg gjør hva som helst.
Kom til meg, barn. Fymryn. Nærmere.
Det er lett. Du må bare slippe meg inn.
Du satte din lit til en løgner. Han brukte deg for å ta hevn.
Han vil alltid lyve. Alltid bruke deg.
Fornekt løgnene hans.
Fornekt ham.
Du kan ikke marsjere din private legion inn i byen under en husfane.
Du hevder en autoritet du mangler.
Zal er borte, Shabarra er død, men loven gjelder fortsatt.
Imperiet trenger lederskap og styrke. Mitt navn og min legion kan sørge for det.
Så sørg for det, fra den andre siden av elven.
Disse mennene og kvinnene er borgere på vei til et offentlig møte.
Det er hun også.
-Makt er ikke et spill. -Jeg vil hjem.
Du har brent ned syv hjem på syv år.
Dette er hjemmet ditt nå.
Soltempelet vil omforme kaoset ditt til orden,
din svakhet til styrke. Vi skal redde deg.
Dette er et fengsel.
Dere tror jeg bare er en liten jente som kan brenne ned verden.
Jeg kan være en kriger, en beskytter.
Du har ingenting å lære meg. Jeg er lei av dette stedet.
Du er et våpen. Ødeleggelse uten veiledning.
Jeg frykter at det er alt du vil bli.
Du aner ikke hvem jeg er. Ingen gjør det. Ingen vil noensinne gjøre det.
De kommer til å drepe hverandre.
Det vil de sikkert. De synes nok det er verdt det.
Jeg pleide å drømme.
Jeg tenkte at alt ville bli så mye bedre uten en keiser,
en kongelig familie, en Helio-republikk.
Jeg tenkte at om Shabarra trakk seg,
vil kanskje senatet ta kontroll og gjøre dette til et bedre sted,
et mer rettferdig sted. Men nå?
Tihomirs legion er i gatene. Pretorianergarden er klar til å kjempe,
men senatet vil utnevne henne til regent uansett.
De er redde for henne. De liker pengene hennes for godt.
Da er det bare et spørsmål om hva du skal gjøre med det.
Jeg nekter å se enda et hjem brenne ned.
Imperiet er i stor fare.
Keiserguden Shabarra ble drept av en demon som fortsatt er på frifot.
Solprinsessen er død. Det er ikke noen arving, og ikke noe håp for noen.
Vi trenger en regent,
en sterk leder som kan gi imperiet en ny begynnelse.
Og hvem skulle det være?
Tihomir brukte familieformuen til å kjøpe seg en tittel.
Nå tror hun at hun kan bruke den til å kjøpe et imperium.
Shabarra var svak.
Han kunne ikke beskytte Imperiet. Han kunne ikke engang beskytte seg selv.
Og nå blir vi bedt om å følge en annen hykler?
Jeg kan beskytte oss. Utnevn meg til regent.
Du? Du ødela halve byen med all din makt,
men klarte allikevel ikke å straffe keiserens morder.
Jeg prøvde å stoppe den tingen. Jeg mislyktes.
Slakteren sendte den tilbake til hvor enn i de sju helvetene den kom fra.
Hun reddet utallige liv. Jeg hadde vært død uten henne.
Du har ingen stemme her, drageridder.
Vend blikkene deres.
Hennes Kongelige Høyhet Mirana, datter av Zal, solprinsesse.
Se inn i lyset hennes.
Stattholder, ærede rådsmedlemmer, senatorer.
En drapspil tok nesten livet av meg, men jeg lar meg ikke stoppe så lett.
Som eneste livsarving til denne tronen,
vil jeg regjere som min far regjerte før meg.
For mange år siden tvang forræderi meg til å flykte fra hjemmet mitt.
Nytt forræderi gjør at jeg er tilbake.
Trusselen fra Coriel'Tauvi truer, som profetien sier.
Enklavene som har vært stille i generasjoner, messer om krig.
Vi slutter oss til våre allierte og driver dem tilbake sammen.
Dette er galskap. Jeg vet ikke hvem som er verst.
Tihomir, som bruker formuen sin til å kjøpe makt,
eller Mirana, som krever den som fødselsrett.
Du forlot oss, ga avkall på ditt krav på tronen.
Skal vi bare akseptere dette? Og deg?
Jeg har aldri glemt hjemmet mitt eller plikten min.
Jeg risikerte mitt liv titt og ofte for Helio-imperiet.
Prinsesse Mirana vil sende deres sønner og døtre
for å blø og dø for Nattsølvskogen.
Og for gudinnen hennes.
Hvis Mene kommer tilbake, betyr det slutten på alt.
Så beleilig for ambisjonene dine.
Gjør ære på prinsessen av respekt for faren hennes, hedre Tihomirs tjeneste,
men, for imperiets skyld, gi kronen til en av deres egne.
Nok. Jeg syns vi skal stemme over det.
Prinsessen er ikke klar for å herske,
men jeg kan tjene imperiet best slik jeg tjener det nå.
Jeg trekker mitt navn og gir min støtte til Slakteren.
Legatus Tihomir krever avstemming.
Sirkelen vi nå legger på hodet ditt representerer ikke omfanget av kreftene,
men vekten av din byrde, vår regent, vår stemme,
tjener og beskytter.
Jeg er deres stemme, deres tjener, deres beskytter.
Klargjør skjold!
Klargjør våpnene!
-Der oppe! -På himmelen!
Hva i helvete…
Soltronen berømmer motet ditt.
Generalene mine rapporterer at du alene drev ut edderkopphæren.
Den syvende legionen hadde flaks med at du grep inn.
Ja, Deres Majestet.
Men hvorfor trengte de meg når de har deg?
Unnskyld meg?
Du er en keisergud. Hvorfor trengte de meg når de har deg?
De har meg. Alle har meg. Hvordan skal jeg belønne deg?
Din egen legion, et sete i senatet eller kanskje et navn?
Legionen din ga meg et navn.
-Slakteren! -Slakteren!
Vi bør diskutere oppbyggingen av Det keiserlige krigsrådet.
Når det måtte passe deg, selvfølgelig.
Ja, selvfølgelig. Unnskyld meg.
Jeg pleide å sitte i fanget til faren min i denne stolen.
Det var et alvorlig regelbrudd.
Jeg forsto ikke. Jeg vet ikke om han brydde seg.
Sikkert ikke. Faren din var en anstendig mann.
Altfor anstendig for dette stedet.
Det er jeg også sikker på. Det er jeg aller mest sikker på.
Jeg kan ikke bli her.
Det er ting jeg har hatt ugjort i alt for lang tid.
-Da var kanskje dette det beste. -Hvis det hjelper deg å tro det.
Det var ikke personlig.
Alt er personlig. Det gjør oss til mennesker.
Du er ikke den jeg trodde du ville være, eller hvem.
Jeg trodde du var som ham, som Shabarra.
Jeg trodde dere to ville gjøre ting så mye verre.
Det er verre nå, så vi gjorde vel det.
Men ikke på den måten du hadde sett for deg.
-Jeg tok feil. -Ikke uopprettelig.
Så, hvis Coriel'Tauvi våger å angripe oss,
drar jeg til Nattsølvskogen selv.
Jeg skal lage ørkener av enklavene deres, og jeg vil skape fred.
Deres Høyhet.
Prinsesse.
Guder, det er godt å se deg, å vite at du er trygg.
Asar, gi oss et øyeblikk.
Hadde jeg visst
at du hadde blitt bedre, hadde jeg kommet.
Du kunne ikke vite det.
-Du skulle ha sagt det. -Vi har ikke sagt det til noen.
Det var ikke dette jeg ønsket.
-Hva var det du ønsket, egentlig? -Slyrak sendte meg.
Jeg ante ikke at du var her. Jeg håpet ikke engang.
Slyrak sendte deg for å drepe keiseren og lyve til senatet.
Han sendte deg for å snu dette stedet på hodet.
Han sendte meg for å finne det eneste som kunne stoppe Skjærgrim.
Lina kan hjelpe meg. Resten skjedde.
-Så du er sammen med henne? -Inntil videre. Til dette er over.
-Til du får det du vil ha. -Du vet hva jeg vil ha.
Sist gang jeg så deg, var i enklaven, hvor vi kjempet for livet.
Jeg husker hva du risikerte for meg.
Jeg ba til gudinnen om at du fortsatt var der inne.
Jeg ba om at min Davion ikke skulle tape for monsteret han bar inni seg.
Nå er du her, et kjent fjes, men jeg lurer på om jeg kjenner ham.
Jeg er mannen du husker.
Mannen jeg husker lovet meg at han skulle fullføre det.
Han lovte at vi skulle finne en vei sammen.
-Asar. -Mirana.
Jeg er glad du er trygg.
Beklager å forstyrre så sent, prinsesse.
Du har besøk.
Jeg har gode og dårlige nyheter.
Vi har sporet opp leiemorderen.
Og hva er det jeg ikke vil høre?
Hun lever ennå, og vi vet hvem som ansatte henne.
De satte nettopp en krone på hodet hennes.
BASERT PÅ VIDEOSPILLET DOTA 2 FRA VALVE
Tekst: Tina Schultz