ОРИГІНАЛЬНИЙ АНІМЕ-СЕРІАЛ NETFLIX
Увага!
Її Королівська Високість Мірана, дочка Зала,
Принцеса Сонця. Вдивіться в її світло.
Нам із принцесою треба побалакати.
Залиште нас.
Ваша Величносте, я так розумію, ви отримали моє послання через намісника.
Авжеж, звичайно, отримав. Уявляю весілля державного рівня,
якого ще світ не бачив.
Ми запросимо правителів усіх провінцій,
делегації від кожного союзника і торговельного партнера.
Не пошкодуємо грошей на те, щоб усім стало ясно:
Імперіум є єдиним цілим.
Я сказала, що пристала на вашу пропозицію, але ви ще не пристали на мою.
Ви хочете весілля, а мені потрібна армія.
Армія, кажете?
Наша донька.
БЕЗМЕЖНЕ Й БЕЗЛЮДНЕ МОРЕ
Ти налаштував її проти мене.
Перетворив мене на монстра в її очах!
Філомена сама так вважає.
Тобі й не треба було нічого казати.
Твоє вчення просочене ненавистю.
У тій книзі немає ненависті. Лише сум.
Щодня вранці та ввечері Філомена брала ту ляльку й молилася.
Вона наповнювала її любов’ю
і надією на те, що колись її мати повернеться до неї.
Вона любила тебе до самої смерті.
Вона молилася.
Аурот сказала, що неподалік проходить караван.
-Прямує на південь. -І ти збираєшся до нього приєднатися.
Після всього, що сталося, що я зробила, після того, що почалося,
я більше не можу ховатися. Мій народ прагне війни.
Я маю повернутися. Я маю спробувати зупинити це. А от ви…
З нами все буде гаразд. Обіцяю.
Я тобі багато чим завдячую.
Ми або допомагаємо людям, або ні. Ніхто не рахує.
Отже, ельфійка поїхала.
Усі їдуть врешті решт.
Не всі. І не завжди.
Сувій порталу. Прив’язаний до мого меча. Скажи відповідні слова, і я знатиму.
І прийду. Не загуби його. Тепер, коли Батька нема, вони дуже цінні.
Обіцяю, не загублю. Зачекай-но.
Хочу уточнити - він мене нікуди не зашле? Тому що…
Він мені дуже подобається, дуже.
-Дякую, думаю, все зрозуміло. -Добре.
Той елдвірм, що живе в тобі, убив 29 моїх побратимів.
Я йому не довіряю і ніколи не буду.
Роби те, що маєш. Просто не забувай, ким ти є.
Достав це до маєтку моєї родини. Аурот знає шлях.
Можливо, це звучало би краще з твоїх вуст.
Майже все звучить краще з моїх вуст.
Окрім цього.
Я не можу організувати тобі аудієнцію з імператором.
А моя сестра може.
Твоя сестра. Ліна, чи не так? Батько казав…
Я знаю, що казав Батько. Я знаю, у що він вірив.
Як, на твою думку, я познайомилася з Кейденом? Просто будь ввічливим з Ліною.
-Ми розсталися не дуже добре. -То мені краще про тебе не згадувати?
Радше намагайся мене не дуже хвалити.
Ви з нею точно порозумієтеся.
Ти мені чимось її нагадуєш.
Ви обоє хочете врятувати світ.
Ви обоє вважаєте себе єдиною людиною, яка здатна це зробити.
О, я така норовлива! Не забудь про це, коли побачиш її.
До Геліо Імперіуму - чотири тисячі перегонів на спині дракона.
Могло бути й гірше - у шлунку дракона.
У ролі сніданку.
-Якщо вона зголодніє, я тебе врятую. -Ха-ха.
Я б ніколи не з’їла Брема. Ми з ним танцювали ритуальний бойовий танок.
Чуєш? Вона тебе ніколи не з’їла би.
Між нами є зв’язок, ми - пара.
Між нами є зв’язок, ми - пара… Що?
«Ритуальний бойовий танок». Зрозуміло.
Якась проблема?
Вони намагаються сказати,
що не можуть повірити, що ви повернулися.
І не тільки вони.
Скажу коротко, Високосте,
ви можете сидіти на тому троні. Ми будемо робити реверанси й посміхатися.
Але не думайте, що ви маєте якусь владу в цій кімнаті.
Ось як.
Отже, стосовно так званої загрози з боку ельфів. Усе дуже просто.
Ми укріпимо кордони Анклаву.
Збільшимо військо, вартові застави. Вони спробують нас перехитрити.
Інколи завдаватимуть ударів.
Потім вони зрозуміють даремність усього цього і повернуться у своє кубло.
Так, звичайно. Усе дуже просто. А як щодо лейлайнів?
-Щодо чого? -Лейлайнів.
Про них не чути вже тисячу років, Селемена так зробила.
Але якщо Селемени не буде, якщо її місце займе нова богиня,
кордони не матимуть значення. Як і військо.
Наша армія найкраща у світі.
Я бачила, що може зробити Анклав
з цілим легіоном Ордена Темного Місяця.
Я була там.
Я билася з ними за кожен метр просякнутою кров’ю землі. Вони нікого не щадили.
Вони переслідували нас сотні перегонів,
бо хотіли нас випатрати й розвісити на деревах.
Ми не можемо чекати, доки вони прийдуть до нас. Ми підемо до них.
Ви закликаєте вторгнутися до Сріблястих Лісів?
Заради чого? Щоб допомогти вашій богині?
Це божевілля. Я цього не дозволю.
Тоді можете йти.
Йти?
Збори ради завершено. Ваша Високосте.
Ви дуже поспішаєте.
Висловлюєтеся щодо питань, які ви не розумієте.
Ви звільнили Леґату Тігоміру.
Вона не має бойового досвіду.
Вона колись боролась із чимось, важчим за набридливий кашель?
Усе тому, що вона багата.
Найбагатша жінка в Імперіумі стала Легатом власного легіону,
тому що саме вона в основному фінансує решту армії.
Ви здобули ворога. Небезпечного ворога, і заради чого?
-Ми не маємо часу няньчитися з ними. -Ваш батько також був нетерплячим.
Нема сенсу діяти швидко, але нерозумно.
Краще швидко, ніж взагалі ніяк.
З нас вийшла непогана команда.
Я вже тобі подякувала.
Насправді ти мені ніколи не дякуєш.
-Це хвіст? -Це решта обладнання.
Хто хоче забратися звідси?
Нема за що.
Ми навіть не погуляли на твоїй холостяцькій вечірці.
Не смішно.
Я просто здивований. Я не знав, що ти танцюєш,
не кажучи вже про виконання якогось ритуалу.
-Ти так і будеш? -Що?
Глузувати з людини за те, що вона має дивні стосунки з драконом?
Справедливо.
Пішли. Я покажу вам шлях до родинного маєтку Ліни.
Не думаю, що йти у місто з великим страшним драконом…
Привіт.
Що це, як?
Після завершення мого останнього сну грому я прокинулася в цьому тілі.
Я й гадав, як такі великі пазурі пишуть вірші таким маленьким пером.
І подумав: певно, в цього дракона дуже добре розвинута дрібна моторика.
Загадку розгадано.
У світі там мало загадок. Шкода їх розгадувати.
О, повір мені, для мене багато чого є загадкою.
Важко повірити, що за кожним вогником стоїть жива душа.
Надія. Хтось у темряві зі своїми страхами, як ви і я.
Стільки різних всесвітів, і кожен із них жадає хоча б трохи більше світла.
-Я перепрошую за свої слова, Промінець. -«Промінець».
Я вже не та маленька дівчинка, якій ви допомогли втекти багато років тому.
Вона б подивилася на це місто і подумала, що воно її підтримує.
А зараз я бачу лише місце, яке живе своїм життям без мене.
Просто воно еволюціонувало, як і усім нам належить.
Поки мене не було,
я зрозуміла, що можна бути абсолютно правим і все одно програти.
Не знаю, що це - еволюція чи удача.
Це мудрість. Здобута важким шляхом.
Я граю із силами й людьми, яких я не знаю і не розумію.
Якщо я хочу досягти мети, мені потрібна допомога.
Треба, щоб ви мене навчили.
Я люблю свого батька, але не повторюватиму його помилок.
Перепрошую, що турбую вас, пані.
До нас прийшов Лицар Дракона. Від наполегливо вимагає поговорити з вами.
Я думала, всі Лицарі Дракона загинули.
Цей живий, пані. Він має символ вашої сестри.
Це просто. Берешся за ручку й повертаєш.
І ти всередині!
Що тут в біса… відбувається?
Я Брем. Лицар Дракона. А це ще один Лицар Дракона.
Девіон. Він не дуже балакучий.
Слухайте, ми маємо велику проблему.
-Девіон має велику проблему. -Дракони.
Саме це я й хотів сказати.
Ми закінчуємо речення один одного. Хіба це не чудово?
Чудово.
-Мені здається, що ми вже зустрічалися. -Мені теж так здається.
Дракони. Велика проблема з драконами.
Так. Розумієте, річ у тім, що проблема в мені.
Цілком вірю. Ходімо.
Ваша сестра така норовлива.
-Вона веліла вам це сказати. -Так.
Тут не місце для тебе.
Ось так. Насолоджуйся квітами і травичкою.
Ти обіцяв мені сім душ. А доставив лише одну.
Ми маємо виконувати угоду з Власником крамниці.
Я зобов’язаний лише зібрати душі.
Ми ніколи не домовлялися про те, що я маю їх віддати.
Бачите, я знаю, для чого вони вам. Я знаю, що це все означає.
І я не настільки прагну зруйнувати своє життя, щоб допомагати вам у цьому.
Розумник.
Ти вважаєш себе найрозумнішим з усіх створінь.
Настільки розумним, щоб не асоціювати з цим свої ім’я
і зробити себе недосяжним для бога…
людей або мене.
Твій інтелект захищає тебе від шкоди в обмін на самотність.
Я бачу тебе. Я знаю тебе.
У безлічі реальностей ти той самий
старий зі зламаним духом, який відчайдушно намагається приховати агонію.
Ми домовляємося, ти брешеш. Ти змінюєш правила.
Ти не враховуєш те, що я все бачу,
і все це є частиною мого плану.
Цікаво.
І в скількох реальностях ми маємо цю розмову?
У скількох гра наразі просувається?
Лише у цій.
Те, що ви бачите, я уявляю. Ми рівні суперники.
А дівчина?
Дівчина?
Ельфійка. Вона лише засіб досягнення мети, не більше.
Пішак у цій грі.
Я знаю її ім’я. Її справжнє ім’я.
І місце, яке вона займає. Діра, яку залишила маленька дитина.
Жертва поразки свого батька.
Опирайся скільки хочеш.
Урешті-решт ти благатимеш мене забрати в тебе душі драконів.
Білченя не могло піти назад до дерева,
хоча провело там усе своє життя.
Вона швидко засинає.
-Ця історія, чим вона закінчилася? -Це «Дерево легенд», всі її знають.
Моє дитинство було дуже захищеним.
Так і має бути.
Білченя зробило щось погане.
Зруйнувало своє дерево. Але воно його потім відновило, чи не так?
Ні. Деякі речі неможливо відновити. Що зроблено, то зроблено.
І це стає історією. Легендою. Листям на цьому дереві.
Білченя вчиться стояти в його тіні,
знаючи, що навіть трагедія може перетворитися на щось прекрасне.
Можна її потримати?
Ти не виглядаєш велетнем, здатним вмістити цілого елдвірма.
Так і є. Я не можу цього робити вічно. Саме тому така нагальність.
Слайреку потрібне око. Мені потрібна аудиторія.
Імператор - незначний чоловік, слабкий.
Його буде важко переконати. Ми маємо зробити так, щоб він почувався…
сильнішим, здатним на це.
Так. Але ніхто не відмовляє Лицарю Дракона.
Ні бармени, ні лицарі, ані імператори.
«Бармени». Справляє враження.
Я відведу тебе до цього коротуна. Буде цікаво дивитися, як він метушиться.
-От дідько! -Закрийте…
Списи до бою!
-Списи до бою! -Списи до бою!
Арбалети до бою!
-Арбалети до бою! -Арбалети до бою!
Вбити їх! Вбити їх усіх!
Одна ракета - малувато для вечірки.
Це сигнал.
Для мене.
Ти у настрої для спонтанного займання людської плоті?
-Біжимо до шпиля. -Ні.
Ми маємо бігти у протилежному напрямку.
Роби, як знаєш. А мені треба врятувати принцесу.
Принцесу? Треба було так і казати.
Що за чортівня?
Винищувач.
Це неможливо.
-Знаю. Це черепаха чи… -Залишайся тут.
Девіон, черепаха зараз варта…
Луна, що ти наробила?
Агов! Я просто хотів дізнатися про Мірану.
Відпочинь трохи, довга свиня.
У цьому не було потреби.
-Ти його знаєш? -Він знає принцесу.
-Наскільки добре? -Гадаю, дуже добре.
Я одружився з правильним драконом.
-Що? -Ми ще не пара.
Я мало стикалася з людським гумором.
Перепрошую. Сподіваюся, ти не злишся.
Якщо чесно, це було навіть приємно.
І ти можеш це, тож…
Ти дійсно милий як на мишу, яку так легко розчавити.
Ну, не так то й легко.
Ти виглядаєш, як вишенька на торті, який ніхто не їсть.
Уф, від тебе смердить..
Я приймала душ. Один раз.
Привіт.
-Ми маємо йти. -Я не можу.
Можеш. Просто вийди за двері й обери напрямок.
Може, хтось мені пояснить, що відбувається?
Гадаю, милі сваряться. Це багато чого пояснює.
Я не полонена. Я знайшла спосіб повернутися додому.
Я можу все виправити. Але маю залишитись тут.
-Для мене це не варіант. -Точно ні.
Я знаю таємний прохід. Йдіть за мною.
Ні.
Ні!
Стріла прилетіла звідти.
Гряде бійня. Принцеса мертва.
Луна, послухай мене.
А, була не була.
-Ти зможеш оплакати її пізніше. -Я не хочу плакати.
Я прагну крові.
Опусти принцесу долу, або, клянуся очима моїх предків,
я перетворю тебе на кістки.
ЗАСНОВАНО НА ВІДЕОГРІ DOTA 2 ВІД VALVE
Переклад субтитрів: Олена Ківшик