EN ORIGINAL-ANIMESERIE FRÅN NETFLIX
Vänd bort din blick.
Hennes kungliga höghet, Mirana, Zals dotter,
solens prinsessa. Se in i hennes ljus.
Prinsessan och jag vill vara i fred.
Låt oss vara.
Ers majestät. Jag antar att ni fick mitt meddelande från vicekonungen.
Det har du jävligt rätt i. Jag tänker mig ett statsbröllop.
Ett statsbröllop som omdefinierar statsbröllop.
Vi bjuder in guvernörer från alla provinser,
kräver en delegation från varje allierad och handelspartner.
Vi lägger allt på att sprida budskapet
att Imperiet är enat.
Jag sa ja till ditt förslag, men du har inte tackat ja till mitt än.
Du vill ha ett bröllop, jag behöver en armé.
En armé, va?
Vår dotter.
KAPITEL FYRA
Du förgiftade henne mot mig.
Du gjorde mig till ett monster!
Filomena hade sina egna tankar.
Du behövde inte säga ett ord.
Ditt hat sipprade igenom dig, och lärde henne samma sak.
Det finns inget hat i den boken. Bara sorg.
Filomena höll i dockan varje morgon och kväll och bad.
Hon fyllde den med kärlek
och hoppades att hennes mamma en dag skulle återvända till henne.
Hon älskade dig tills hon dog.
Hon bad.
Auroth sa att en karavan av människor var på genomresa.
-På väg söderut. -Och du ska göra dem sällskap.
Efter allt som har hänt, det jag gjort, det som börjat,
kan jag inte gömma mig längre. Mitt folk vill kriga.
Jag måste tillbaka. Jag måste försöka stoppa det. Men du…
Vi klarar oss. Jag lovar.
Jag är skyldig dig så mycket än.
Antingen hjälper vi folk eller inte. Det finns ingen loggbok.
Så, alvflickan stack.
Det gör alla förr eller senare.
Inte alla. Inte alltid.
Portalrullen. Nyckeln till mitt svärd. Säg orden, så vet jag.
Jag kommer. Tappa inte bort dem. När far är borta är de värdefulla.
Det ska jag inte. Jag lovar. Vänta.
Bara för att förtydliga, det för mig ingenstans, väl? Eftersom…
…jag älskar det. Det är min favorit.
-Tack, jag tror att vi har det. -Nå, bra.
Jag förlorade 29 bröder till den Eldwyrm som finns inuti dig.
Jag litar inte på honom. Det gör jag aldrig.
Gör det du måste. Kom ihåg vem du är.
Ta det här till min familjs ägor. Auroth vet vägen.
Det kanske låter bättre om det kommer från dig.
Nästan allt låter bättre när det kommer från mig.
Förutom detta.
Jag kan inte fixa en audiens med kejsaren.
Min syster kan.
Din syster. Lina, eller hur? Far sa…
Jag vet vad far sa. Jag vet vad far trodde.
Hur tror du att jag träffade Kaden? Var försiktig med Lina.
-Vi skildes inte som vänner. -Så jag ska inte nämna dig?
Det handlar mer om att inte säga nåt snällt om mig.
Ni två kommer att komma jättebra överens.
Du påminner mig om henne på vissa sätt.
Ni vill båda rädda världen.
Ni tror båda att ni är de enda som kan det.
Åh, jag är en hemsk ragata! Kom ihåg det när du träffar henne.
Fyra tusen sträcker sig till Helioimperiet på en drakes rygg.
Det kunde ha varit värre. Du hade kunnat vara inuti draken.
Som lunch.
-Jag räddar dig om hon blir hungrig. -Haha.
Jag skulle aldrig äta Bram. Vi dansade ju en rituell kampdans.
Hör du? Hon skulle aldrig äta mig.
Vi är kompisar.
Vi är kompisar… Ursäkta?
"Rituell kamp." Det stämmer nog.
Är det nåt problem?
Det de har svårt att uttrycka
är att de inte kan tro att du har kommit hem.
De är inte ensamma om det.
Jag ska fatta mig kort, Ers Höghet.
Du får gärna sitta i den stolen. Vi ska buga, niga och le.
Men inbilla dig inte att du har auktoritet i det här rummet.
Jag förstår.
Vad gäller det så kallade alvhotet, är det väldigt enkelt.
Vi ska befästa enklavens gränser.
Fler trupper, några fler utposter. De kommer såklart att försöka.
De ger oss näsblod ibland.
Sen inser de hur meningslöst det är och kryper tillbaka in i sina hålor.
Ja, självklart. Väldigt enkelt. Och leylinjerna då?
-Vilka? -Leylinjerna.
Mörka i tusen år, dolda av Selemene.
Om Selemene är borta, om en ny gudinna tar hennes plats,
spelar dina gränser ingen roll. Era trupper spelar ingen roll.
Vår armé är bäst i världen.
Jag såg vad en enklav kunde göra
med en hel legion i mörka månens order.
Jag var där.
Jag slogs mot dem blodbit för blodbit. De visade ingen pardon, ingen nåd.
De jagade oss i hundratals omfång,
för de ville sprätta upp oss och hänga oss i träden.
Vi längtar tills de kommer till oss. Vi måste gå efter dem.
Du kallar på oss för att invadera Nattsilverskogen?
För vad? För att hjälpa din gudinna?
Du är galen. Jag tillåter det inte.
Då kan du gå din väg.
"Gå min väg?"
Rådet har bestämt sig. Ers höghet.
Du går för fort fram.
Uttalar saker du inte förstår.
Du sparkade Legatus Tihomir.
Hon har ingen stridserfarenhet.
För guds skull, har hon nånsin kämpat mot mer än en ihållande hosta?
Bara för att hon är rik.
Imperiets rikaste kvinna blev Legatus i sin egen legion
för att hon till stor del ansvarar för att finansiera resten av armén.
Du har fått en fiende. En farlig fiende, och för vad?
-Vi har inte tid att dalta med dem. -Din far var också otålig.
Det tjänar inget till att agera snabbt om man inte agerar klokt.
Bättre snabbt än inte alls.
Vi var ett bra team i duschen.
Jag har redan tackat dig.
Du tackade mig aldrig faktiskt.
-Är det svansen? -Det är resten av utrustningen.
Vem vill ut härifrån?
Varsågod.
Vi fick inte ens fira din sista kväll som ungkarl.
Det är inte roligt.
Jag är bara förvånad. Jag visste inte att du kunde dansa,
än mindre utföra nån sorts parningsritual.
-Du. Ska du göra det här? -Va?
Ska du håna någon för att ha en konstig relation med en drake?
Du har en poäng.
Kom. Jag ska visa dig vägen till Linas hem.
Jag vet inte om jag vill åka in till stan med en stor, läskig drake…
Hallå.
Jag menar, vadå?
När min sista dröm om åskan tog slut vaknade jag så här.
Jag undrade hur så stora klor kunde skriva poesi med en så liten penna.
Jag tänkte: "Där har vi en drake med bra motorik."
Mysteriet är löst.
Det finns för få mysterier i världen. Det är så sorgligt att lösa dem.
Tro mig, mycket gör mig förvirrad.
Det är svårt att tro att varje gnista utgör en annan själ.
Hopp. Någon i mörkret, med rädslor, som du och jag.
Det finns så många universum där ute, som alla önskar sig lite mer ljus.
-Förlåt för tidigare, solstråle. -"Solstråle."
Jag är inte den lilla flickan du hjälpte fly för alla år sen.
Hon skulle ha sett och trott att staden var här för henne.
Nu ser jag bara en plats som verkar ha gått vidare utan mig.
Den har bara utvecklats, precis som vi alla måste utvecklas.
Medan jag var borta,
lärde jag mig att man kan ha rätt och ändå förlora.
Jag vet inte om det är evolution eller tur?
Det är visdom. Den mest förtjänade.
Jag har lekt med krafter och människor som jag varken känner eller förstår.
Om jag ska lyckas behöver jag hjälp.
Du måste lära mig.
Jag älskar min far, men jag tänker inte upprepa hans misstag.
Ursäkta att jag stör, frun.
Det är en drakriddare vid dörren. Han vill verkligen prata med dig.
Jag trodde att drakriddarna var döda.
Den här lever, frun. Han har din systers symbol.
Det är lätt. Man lägger handen på handtaget och vrider om.
Du är inne!
Vad fan är det som… pågår här?
Jag heter Bram. En drakriddare. Och det här är en annan drakriddare.
Davion. Han är fåordig.
Hör på, vi har ett stort problem.
-Davion har ett stort problem. -Drakar.
Det var precis det jag skulle säga.
Vi avslutar varandras meningar. Är det inte gulligt?
Bedårande.
-Ursäkta, det känns som vi har träffats. -Samma här.
Så, drakar. Stort drakproblem.
Okej. Ja, saken är den att jag är problemet.
Det är lätt att tro. Fortsätt.
Din syster är en vidrig ragata.
-Hon sa åt dig att säga det. -Ja, det gjorde hon.
Det här är inget riktigt hem för dig.
Här. Njut av blommorna och gräset.
Du lovade mig sju själar. Du har bara levererat en.
Ett avtal med butiksägaren binder oss.
Jag är bunden endast för att hämta själarna.
Vi sa aldrig att jag skulle ge upp dem alla.
Jag vet ju varför du vill ha dem. Jag vet vad det betyder.
Jag är inte så självdestruktiv att jag hjälper dig.
Smart.
Du ser dig själv som den smartaste varelsen i skapelsen.
Smart nog att utelämna ditt eget namn
och göra sig själv oåtkomlig av Gud…
människa, eller mig.
Ditt intellekt skyddar dig, i utbyte mot ensamhet.
Jag ser dig. Jag känner dig.
I otaliga verkligheter är du densamma.
En bruten, gammal man som desperat försöker dölja sin smärta.
Vi köpslår, du ljuger och ändrar villkoren.
Du tänker inte på att jag ser allt,
att allt detta är en del av min plan.
Intressant.
I hur många verkligheter har du och jag det här samtalet?
Hur långt har spelet kommit?
Bara detta.
Det du ser kan jag tänka mig. Vi är jämnstarka.
Och flickan?
Flickan?
Alven. Hon är bara ett medel för att nå målet.
En bonde.
Jag vet vad hon heter. Hennes sanna namn.
Och var hon befinner sig. Ett hål efter ett litet barn.
Ett offer för hennes fars misslyckande.
Gör så mycket motstånd du vill.
Till slut kommer du att be mig att ta drakarnas själar från dig.
Den lilla ekorren kunde inte gå tillbaka till trädet.
Trots att han tillbringat hela sitt liv där.
Hon sover gott.
-Hur slutar den här historien? -Lore-trädet. Alla känner till det.
Min barndom var väldigt skyddad.
Det borde alla barndomar vara.
Ekorren har gjort nåt dumt.
Förstörde hans träd. Men han fixar det väl?
Vissa saker kan inte rättas till. Handlingar kan inte göras ogjorda.
De blir historier. Lore. Löv på trädet.
Ekorren lär sig att stå i skuggan,
och vet att tragedi kan bli vackert.
Får jag hålla henne?
Du verkar inte stor nog för att kunna bära en hel Eldwyrm.
Jag kan inte. Inte nånsin. Det är därför det är så brådskande.
Slyrak behöver Ögat. Jag behöver publik.
Kejsaren. Han är en liten man. Svag.
Det blir inte lätt att övertyga honom. Han måste känna…
-att han är starkare. -Han är starkare.
Ja. Men ingen säger nej till en drakriddare.
Inte bartendrar, kungar eller kejsare.
"Bartendrar." Det låter Imponerande.
Jag tar dig till den lille mannen. Det blir kul att se honom våndas.
-Fan! -Stäng…
Redo med spjuten!
-Spjut redo! -Spjut redo!
Var beredda, armborst!
-Var redo, armborst! -Var redo, armborst!
Döda dem! Döda dem alla!
En lysraket verkar inte vara mycket till fest.
Det är en signal.
Den är för mig.
Känner du för lite spontan självförbränning?
-Vi går mot spiran. -Nej.
Spiran är i motsatt riktning från vilken vi borde springa.
Skyll dig själv. Jag har en prinsessa att rädda.
En prinsessa? Det borde du ha sagt.
Slaktaren.
Det är inte möjligt.
-Jag vet. Är det en sköldpadda, eller… -Stanna här.
Davion, sköldpaddan är nu värd…
Luna. Vad har du gjort?
Hallå! Jag vill bara veta om Mirana.
Ligg kvar, långa gris.
Det var onödigt sagt.
-Känner du honom? -Han känner prinsessan.
-Hur bra? -Mycket väl, förstår jag.
Jag gifte mig med rätt drake.
-Va? -Vi är inte ett par.
Jag är oerfaren på mänsklig art.
Förlåt. Jag hoppas att du inte är arg.
Det var ju trevligt så länge det varade.
Det kan du göra, så…
Du är bedårande för att vara en mus som är så lätt att krossa.
Den är inte så lätt att krossa.
Du ser ut som toppen på en tårta som ingen äter.
Åh, du luktar som en kloak.
Jag har badat. En gång.
Hej.
-Vi måste gå vår väg. -Jag kan inte.
Det kan du. Gå bara ut genom dörren och välj en riktning.
Kan nån berätta vad som pågår?
Kärleksgnabb, antar jag. Det förklarar mycket.
Jag är ingen fånge. Jag hittade ett sätt att återvända hem.
Jag kan fixa allt. Men jag måste stanna här.
-Det är inget alternativ för mig. -Absolut inte.
Jag vet ett hemligt sätt. Följ mig.
Nej.
Nej!
Pilen. Den kom därifrån.
En strid är på väg. Prinsessan är död.
Luna, lyssna på mig.
Dra åt helvete.
-Du kan sörja senare. -Jag vill inte sörja.
Jag vill se blod.
Sätt ner prinsessan, annars svär jag på mina fäders ögon
att jag ska karva ut benen ur dig.
BASERAT PÅ VALVES TV-SPEL DOTA 2
Undertexter: Lars Lövgren