EN ORIGINAL ANIMESERIE FRA NETFLIX
Vend blikket.
Hennes Kongelige Høyhet Mirana, datter av Zal,
Solprinsessen. Se inn i lyset hennes.
Prinsessen og jeg vil være i fred.
La oss være i fred.
Deres Majestet. Jeg antar at du mottok beskjeden fra stattholderen.
Det kan du banne på. Jeg ser for meg et statlig bryllup,
et statlig bryllup som vil redefinere statlige bryllup.
Vi inviterer guvernører fra alle provinser,
krever en delegasjon fra alle allierte og handelspartnere.
Vi sparer ikke på noe for å sende budskapet vidt og bredt
om at Imperiet er forent.
Jeg sa at jeg aksepterer ditt forslag, men du har ikke akseptert mitt ennå.
Du vil ha et bryllup, jeg trenger en hær.
Hæren?
Datteren vår.
KAPITTEL FIRE
Du vendte henne mot meg.
Du gjorde meg til et monster!
Filomenas tanker var hennes egne.
Du trengte ikke å si noe.
Hatet ditt gjennomskuet deg og lærte henne det samme.
Det er ikke noe hat i boken. Bare sorg.
Filomena holdt den dukken hver morgen og kveld, og ba.
Hun fylte den med kjærlighet
og håp om at moren en dag ville komme tilbake til henne.
Hun elsket deg til hun døde.
Hun ba.
Auroth fortalte meg at et menneskefølge kom forbi.
-På vei sørover. -Og du skal bli med dem.
Etter alt som har skjedd, det jeg har gjort, det som har begynt,
kan jeg ikke gjemme meg mer. Folket mitt vil ha krig.
Jeg må tilbake. Jeg må prøve å stoppe det. Men du…
Vi klarer oss. Jeg lover.
Jeg skylder deg fremdeles så mye.
Vi hjelper folk eller ikke. Det er ingen liste.
Så alvejenta dro.
Alle gjør det til slutt.
Ikke alle. Ikke alltid.
Portalrull. Nøkkelen til sverdet mitt. Si ordene, så vet jeg det.
Jeg blir med. Ikke mist det. De er dyrebare nå når far er borte.
Det skal jeg ikke. Jeg lover. Vent.
Bare så det er klart, dette sender meg vel ingen steder? Fordi…
Jeg elsker den. Det er favoritten min.
-Takk, jeg tror vi klarer det. -Bra.
Jeg mistet 29 brødre til Eldwyrmen inni deg.
Jeg stoler ikke på ham. Det vil jeg aldri gjøre.
Gjør det du må. Bare husk hvem du er.
Ta dette med til familiens eiendom. Auroth kan veien.
Dette høres kanskje bedre ut når det kommer fra deg.
Nesten alt høres bedre ut når det kommer fra meg.
Bortsett fra dette.
Jeg kan ikke skaffe deg audiens hos keiseren.
Søsteren min kan det.
Søsteren din. Lina, ikke sant? Far sa…
Jeg vet hva far sa. Jeg vet hva far trodde.
Hvordan tror du jeg møtte Kaden? Bare trå varsomt med Lina.
-Vi skiltes ikke som gode venner. -Så jeg burde ikke nevne deg?
Prøv heller å ikke si noe fint om meg.
Dere vil komme veldig godt overens.
Du minner meg på noen måter om henne.
Dere vil begge redde verden.
Dere tror begge at dere er de eneste som kan det.
Jeg er fryktelig fæl! Husk det når du ser henne.
Fire tusen spenn til Helio-imperiet på en drages rygg.
Det kunne vært verre. Du kunne vært inni dragen.
Du vet, som lunsj.
-Jeg redder deg om hun blir sulten. -Ha ha.
Jeg ville aldri spist Bram. Vi hadde en rituell kampdans.
Hører du det? Hun ville aldri spist meg.
Vi er knyttet sammen som maker.
Vi er knyttet sammen som… Vent, beklager?
En rituell kampdans. Det stemmer nok.
Er det et problem?
De sliter med å uttrykke
at de ikke kan tro at du er hjemme.
De er ikke alene.
Jeg skal være rask, Deres Høyhet.
Du kan sitte i den stolen. Vi skal bukke, neie og smile,
men ikke lur deg selv til å tro at du har autoritet i dette rommet.
Jeg skjønner.
Når det gjelder den såkalte alvetrusselen, er det veldig enkelt.
Vi styrker enklavenes grenser.
Flere soldater og utposter. De vil prøve seg, selvfølgelig.
De gir oss en blodig nese av og til.
Så vil de innse hvor nytteløst det er og krype tilbake til hullene sine.
Ja, selvfølgelig. Veldig enkelt. Og leylinjene?
-Hva da? -Leylinjene.
Mørke i tusen år, mørklagt av Selemene.
Hvis Selemene er borte, og en ny gudinne stiger til hennes plass,
betyr ikke grensene noe. Troppene spiller ingen rolle.
Hæren vår er best i verden.
Jeg så hva en enklave kan gjøre
mot en hel legion av Dark Moon-ordenen.
Jeg var der.
Jeg slo dem tomme for blodige tomme. De viste ingen nåde.
De forfulgte oss for hundrevis av spenn,
fordi de ville sløye oss og henge oss fra trærne.
Vi kan ikke vente på at de kommer hit. Vi må dra til dem.
Ønsker du å invadere Nattsølvskogen?
Og av hvilken grunn? Å hjelpe din gudinne?
Du er gal. Jeg tillater det ikke.
Da er du avskjediget.
"Avskjediget"?
Rådet er avsluttet. Deres Høyhet.
Du presser for fort.
Du uttaler deg om ting du ikke forstår.
Du sparket Legatus Tihomir.
Hun har ingen kamperfaring.
For Guds skyld, har hun noen gang slåss mot mer enn en vedvarende hoste?
Bare fordi hun er rik.
Legatus ble Imperiets rikeste kvinne på egen hånd,
fordi hun i stor grad er ansvarlig for finansieringen av resten av hæren.
Du fikk en fiende. En farlig fiende, og hvorfor?
-Vi har ikke tid til å dulle med dem. -Faren din var også utålmodig.
Det tjener ingen nytte å handle raskt, om man ikke handler klokt.
Bedre raskt enn aldri.
Vi var et bra team i dusjen.
Jeg har allerede takket deg.
Faktisk takket du meg aldri.
-Er det halen? -Det er resten av utstyret.
Hvem vil ut herfra?
Bare hyggelig.
Vi fikk ikke engang feiret din siste kveld som ungkar.
Det er ikke morsomt.
Jeg er bare overrasket. Jeg visste ikke at du kunne danse,
og i hvert fall ikke at du kunne utføre et paringsritual.
-Du. Skal du gjøre dette? -Hva?
Skal du gjøre narr av noen for å ha et rart forhold til en drage?
Godt poeng.
Kom. Jeg skal vise deg veien til Linas familieeiendom.
Jeg er usikker på å dra inn til byen med en stor, skummel drage.
Hei.
Jeg mener, hva?
Da min siste tordendrøm tok slutt, våknet jeg slik.
Jeg lurte på hvordan så store klør kunne skrive poesi med en så liten penn.
Jeg tenkte at du var en drage med god finmotorikk.
Mysteriet er løst.
Det er for få mysterier i verden. Det er trist å løse dem.
Tro meg, jeg er forvirret av mange ting.
Det er vanskelig å tro at hvert glimt representerer en annen sjel.
Håp. Noen i mørket med frykt, som du og jeg.
Så mange forskjellige univers der ute, alle ønsker seg bare litt mer lys.
-Unnskyld for det som skjedde, Solstråle. -"Solstråle".
Jeg er ikke den lille jenta du hjalp rømme for så lenge siden.
Hun ville ha trodd at byen var her for henne.
Nå ser jeg bare et sted som ser ut til å ha gått videre uten meg.
Den har bare utviklet seg, som vi alle må utvikle oss.
Mens jeg var borte,
lærte jeg at man kan ha helt rett og likevel tape.
Jeg vet ikke om det er evolusjon eller flaks.
Det er visdom. Den vanskeligste å oppnå.
Jeg har lekt med krefter og folk jeg verken kjenner eller forstår.
Jeg trenger hjelp dersom jeg skal lykkes.
Du må lære meg opp.
Jeg er glad i faren min, men jeg vil ikke gjenta hans feil.
Beklager forstyrrelsen, frue.
Det er en drageridder ved døren. Han vil aggressivt snakke med deg.
Jeg trodde drageridderne var døde.
Denne er i live, frue. Han har din søsters symbol.
Det er lett. Du legger hånden på håndtaket og trykker ned.
Så er man inne!
Hva i helvete er det som foregår… her?
Jeg er Bram. En drageridder. Og dette er en annen drageridder.
Davion. Han er en mann av få ord.
Hør her, vi har et stort problem.
-Davion har et problem. -Drager.
Det var det jeg skulle frem til.
Vi fullfører hverandres setninger. Er det ikke søtt?
Søtt.
-Det føles som vi har møtt hverandre før. -Samme her.
Så, drager. Stort drageproblem.
Akkurat. Saken er at jeg er problemet.
Det har jeg lett for å tro. Følg meg.
Søsteren din er fryktelig fæl.
-Hun ba deg si det. -Ja, det gjorde hun.
Dette er ikke et ordentlig hjem for deg.
Her. Kos deg med blomstene og ugresset.
Du lovet meg sju sjeler. Du har bare levert én.
Vi er bundet av en handelsavtale.
Jeg er bare bundet til å samle sjelene.
Vi sa aldri at jeg ville gi fra meg alle.
Jeg vet hvorfor du vil ha dem. Jeg vet hva det betyr.
Jeg er ikke så selvdestruktiv at jeg vil hjelpe deg.
Smart.
Du tror at du er den smarteste i hele skaperverket.
Smart nok til å fjerne navnet ditt fra det,
og gjøre deg selv uangripelig av Gud…
…mennesker eller meg.
Intellektet ditt beskytter deg mot skade i bytte mot ensomhet.
Jeg ser deg. Jeg kjenner deg.
I utallige virkeligheter er du den samme,
en knust, gammel mann, desperat etter å skjule sin pine.
Vi pruter, du lyver. Du endrer reglene.
Du tenker ikke på at jeg ser alt,
og alt dette er en del av planen min.
Interessant.
I hvor mange virkeligheter har du og jeg denne samtalen?
I hvor mange utvikler spillet seg?
Bare denne.
Jeg kan se for meg det du ser. Vi er jevnbyrdige.
Og jenta?
Jenta?
Alven. Hun er bare et middel for å nå målet.
En brikke.
Jeg vet hva hun heter. Hennes sanne navn.
Og stedet hun bor. Et hull etterlatt av et lite barn.
Et offer for farens feil.
Motstå så mye du vil.
Til slutt vil du trygle meg om å ta dragesjelene fra deg.
Det lille ekornet kunne ikke gå tilbake til treet,
selv om han hadde tilbrakt hele livet sitt der.
Hun sover tungt.
-Hvordan ender denne historien? -Det er Sagn-treet. Alle kan den.
Barndommen min var veldig skjermet.
Hver barndom burde være det.
Ekornet gjorde noe galt.
Ødela treet hans. Men han fikser det, gjør han ikke?
Nei. Enkelte ting kan ikke fikses. Gjerninger kan ikke omgjøres.
De blir til historier. Sagn. Blader på treet.
Ekornet lærer å stå i skyggen av det,
når selv tragedie kan vokse til noe vakkert.
Kan jeg holde henne?
Du ser ikke stor nok ut til å bære en hel Eldwyrm.
Jeg kan ikke det. Ikke for alltid. Det er det som gjør dette så viktig.
Slyrak trenger øyet. Jeg trenger et publikum.
Keiseren. Han er en liten mann. Svak.
Det blir ikke lett å overtale ham. Vi må få ham til å føle
-at han blir sterkere av det. -at han blir sterkere av det.
Ja. Men ingen sier nei til en drageridder.
Ikke bartendere, ikke konger, ikke engang keisere.
"Bartendere." Imponerende.
Jeg tar deg med til den lille mannen. Det blir gøy å se ham vri seg.
-Å, faen! -Lukk…
Gjør klar spydene!
-Gjør klar spydene! -Gjør klar spydene!
Gjør klar armbrøstene!
-Gjør klar armbrøstene! -Gjør klar armbrøstene!
Drep dem! Drep dem alle!
Ett bluss virker ikke som mye til fest.
Det er et signal.
Det er til meg.
Lyst på litt spontan menneskelig forbrenning?
-Vi setter kursen mot spiret. -Nei.
Spiret er i motsatt retning av det vi bør løpe i.
Som du vil. Jeg har en prinsesse å redde.
En prinsesse? Du burde ha sagt det.
Hva i helvete er det?
Slakteren.
Det er ikke mulig.
-Jeg vet det. Er det en skilpadde eller… -Bli her.
Davion, skilpadden er ikke verdt…
Luna. Hva har du gjort?
Hei! Jeg vil bare vite om Mirana.
Bli nede, lange gris.
Det var unødvendig.
-Kjenner du ham? -Han kjenner prinsessen.
-Hvor godt? -Jeg vil tippe veldig godt.
Jeg giftet meg med riktig drage.
-Hva? -Vi er ikke egentlig maker.
Jeg er uerfaren med menneskelig humor.
Beklager. Jeg håper du ikke er sint.
Ærlig talt, så var det fint så lenge det varte.
Du kan gjøre det, så…
Du er virkelig søt til å være en mus som er for lett å knuse.
Vel, ikke lett å knuse.
Du ser ut som toppen av en kake som ingen spiser.
Du lukter kloakk.
Jeg badet. Én gang.
Hei.
-Vi må dra. -Jeg kan ikke.
Det kan du. Bare gå ut døra og velg en retning.
Kan noen fortelle meg hva som skjer?
Elskendes krangel, mistenker jeg. Dette forklarer mye.
Jeg er ingen fange. Jeg fant en måte å komme hjem på.
Jeg kan fikse alt. Men jeg må bli her.
-Det er ikke et alternativ for meg. -Absolutt ikke.
Jeg vet om en hemmelig vei. Følg meg.
Nei.
Nei!
Pilen. Den kom derfra.
En kamp er på vei. Prinsessen er død.
Luna, hør på meg.
Til helvete med deg.
-Du kan sørge senere. -Jeg vil ikke sørge.
Jeg vil ha blod.
Sett ned prinsessen, ellers sverger jeg, ved mine fedres øyne,
at jeg skal skjære beina ut av deg.
BASERT PÅ VIDEOSPILLET DOTA 2 FRA VALVE
Tekst: Tina Schultz