ОРИГІНАЛЬНИЙ АНІМЕ-СЕРІАЛ NETFLIX
Війна.
Ліррак, Улдорак, а тепер невдалий напад на тебе, Вагдрак.
Це послання. Попередження.
Відповімо кров’ю, відповімо вогнем.
Террорблейд і його союзники нападають, поки ми спимо.
-Грім відповість. -Пропоную переговори перед кровопролиттям.
Ми не виторговуватимемо своє життя. Ми нападемо на мишу в її вежі.
Ми повернемо вкрадене.
Відплата.
«Відплата». «Переговори».
Іноді створене необхідно знищити.
Знищене постане, впаде і знову постане!
Заламування рук, крики новонароджених
і кров матерів.
Ви надто прив’язалися до ілюзії плоті.
Надто прив’язалися до мрії.
Я - пісня, що знищить світ.
Як весело.
Душі твоїх братів. Твоїх сестер. Залишився один подарунок.
Це не подарунок! Це моя ціна!
Втілення мого призначення в циклі сотворіння.
Хаос!
Вони належать нам, а не йому.
Здолали одного узурпатора, а тепер служимо іншому.
Ми тисячоліття протягнули без сили живого бога.
Нам не треба лотоси чи лінії сили, нам не треба кляті чарівниці.
Колись світ належав нам,
а потім Селемена зрадила нас, і його відібрали люди.
Аби повернути його, треба лиш сталь і хоробрість.
Наша імперія сходить - падають ніч і тіні.
Я чую спів.
Вітер потішається. Часами ці печери нагадують ріг.
Завжди прекрасні, часто бентежні.
Я нічого не чув.
Ага. Просто вітер.
Оце так місцина в тебе.
Красива. Витончена. Холодна.
Вона не моя, а її.
Так, звісно. Справжнє лігво дракона.
Аурот побачила зграю вірмлінгів.
Коли ми побачили вогонь, а потім вас - ми мали допомогти.
Це вже другий боржок.
Нам потрібен відпочинок і їжа.
Потім знадобляться припаси.
Я знаю цей погляд.
Так дивилася моя матір, коли померла її найближча.
Вона блукала лісами, наче могла зустріти її там.
-Усе гаразд. -Матір теж так казала.
Просто… ця музика не схожа на звичайний вітер.
Террорблейд. Він… Хтось… Тебе скривдили?
На вигляд усе добре, але…
Ніхто мене не кривдив. Ні Террорблейд, ні ти.
Ти - ніколи.
«Поміж морозної вічноти живуть агонії прадавні.
Загув той грім, і голоси самотні Вишукують єдиний справжній».
Подобається?
Просто чудово. Або жахливо. Я не знаю.
-Це я написала. -Я в захваті?
Мені відповісти замість тебе?
Вибач. Просто ти говориш. Звісно, ти говориш. Ти пишеш. Я не вмію.
Потрібно лиш відчувати. А слова підуть слідом.
Відчувати. Точно.
Віра.
Меч мого діда.
Він нікого не боявся.
Ваша високосте, заждіть!
Ваша високосте, прошу!
Принцесо, прошу, зупиніться!
Промінчику.
Не треба тікати. Тут вас ніхто не скривдить.
Ніхто й не посміє.
Вітаємо вдома.
Наміснику Кашурро, я вдячна за те, що ви зробили для мене.
Але ви залишилися тут. Ви служите моєму дядьку.
Я служив Геліо Імперіуму, як наказав ваш батько.
Імперіум викрав мене.
В імператора свої причини.
А поки спробуйте насолодитися нашою гостинністю.
І безпекою.
Ніхто не скривдить мого Промінчика.
Прийом з оґлоді мене вразив. Я б щодня на таке дивився.
Боюся, так і станеться.
Ця твоя гра завжди закінчується однаково.
Раджу спати з одним розплющеним оченятком.
Він? Ярл? Цьому боргу вже 15 років.
Забери хвіст геть від мого лиця, а то задушу тебе ним.
Обіцянки.
Зате я помру, дивлячись тобі у вічі.
Ніко Єронімо. Колись - з Ніванських галантів.
Тепер - гнию в цій дірі.
Гаразд. Залишу тебе сну. Або безсонню.
Панґольєри.
Ми в безпеці. На якийсь час.
Вірмлінги досі на свободі. Тепер - армія демона.
Наше перше завдання - повернути Фортецю Дракона та Кузню.
Для майбутніх битв потрібна сталь.
Зберемо братів, які залишилися в полі.
У нас немає на це часу.
Мабуть, Девіон мав на увазі, що ви праві й нам треба поквапитися.
Я не це мав на увазі.
Ти хочеш повернутися в бій. Вислідити демона і зітнути йому голову.
Щось таке.
Не давай йому говорити за тебе, синку.
А думати за тебе - і поготів.
Якщо Террорблейд дістанеться елдвірмів, забудь про чудовиськ у Фортеці.
Забудь про все.
Ніколи в житті не думав, що побачу, як від бою втікаєш ти.
Мені піти за ним чи…
Я просто посиджу тут… з собою.
Хлопчик розказав мені про вашу з Девіоном сварку.
-То не сварка. -Він вийшов. Це сварка.
Хлопець усяке побачив.
Він побачив таке, до чого не був готовий.
І справді. Як у Летшемі.
Ти так і не горював? Ти забувся в полюванні.
І зараз робиш те саме.
І ти втратив їх. Ти втратив її.
-Ми на війні. -Батьки померли.
Твоїм братам не потрібна тактика. Вони сумують за втраченим.
Цей хлопчик…
сумує за втраченим.
Девіоне? Будь ласка, прокинься. Я шукала тебе.
І знайшла тут. Ти стояв перед синім каменем. Витріщався.
Він говорив до мене. Музика. То був він. Я чув Слайрека.
Ти знайшов мій скарб. Камінь кличе тебе, як колись кликав мене.
Цілу вічність тому я взяла його як скарб. Берегла, не відаючи про його силу.
Я була звичайним драконом. А потім почала прокидатися з дрімоти.
Мені снилося, як люди домовляються, а не воюють.
З часом мій голос елдвірма ослаб.
Я збирала книжки, почала віршувати. Драконячі пісні не повернулися.
Але в цій самотності мене осяяла прекрасна думка.
Я є.
Тебе змінив Камінь?
Одні кажуть, що він і його протилежність - від богів і демонів.
Інші вважають їх залишками великого позачасового первісного розуму.
Я знаю лише, що вони небезпечні.
Але він кликав мене голосом Слайрека. Піснею Слайрека.
Що б то не було - це частина тебе.
Повернися до скарбу. Вийди на світло. Змінися назавжди.
Питання не в тому, чим є вони, питання в тому, ким є ти.
Мамо.
Пробач за неофіційність, принцесо.
Це не через ставлення трону. Просто запобіжний захід.
-Дядьку. -Залиште нас. Усі.
Усі, крім тебе.
Пора зійти з трону й поговорити про справи.
Твій батько обожнював усі ці «ви», але то вже не мій стиль.
Жахлива робота. Навіть для бога. Усім в Імперіумі щось та й треба.
Зазвичай «щось» належить іншому, який не хоче його віддавати.
Нічого нового. Так тут усе влаштовано.
Твої батьки це знали. Кашурра це знає.
Цього не зміниш. Ніколи та нізащо.
Залишається лише цим керувати. Тут на сцену виходжу я.
Я - суддя повсякденних амбіцій.
Моє серце повниться співчуттям.
Людям потрібно в щось вірити, і тут на сцену виходиш ти.
Блудна донька повернулася за руку імператора. Його королева.
Я не серйозно.
Це бізнес. Мені потрібна ідея, історія.
Історія, яка об’єднає представників благородних домів.
Ні, ти вибрав трон.
Заради нього ти вбив моїх батьків. До біса тебе з твоєю історією.
Світ не стоїть на місці, принцесо.
Корієлтауві рухаються. Збираються в Сріблястих Лісах.
Біженці тікають від боїв до кордонів анклаву.
Кажуть, Орден Темного Місяця знищив чотириметровий демон.
Без поняття, чи правда це, але чорт!
Лемент, хаос, погрози. Імперіуму потрібна єдність.
Народу потрібна Принцеса Сонця.
Народу потрібна ти. Нічого не кажи. Поспи з думкою.
Який же він зарозумілий!
Так він маскує свою непевність.
Імператор непокоїться через загрозу війни. Не зовнішню, а внутрішню.
По смерті вашого батька фракції так і не об’єдналися.
Його вірнопіддані ускладнюють правління Шабарри.
Пристосуванці використовують конфлікт собі на користь.
Дядькові потрібна легітимність.
Так, у нього є потреба. Й у вас є сила її задовольнити.
Краще помру на палі!
Я б цього не хотів.
У вашої сім’ї ще залишилися друзі. Ми убезпечимо вас.
-А Луну? -Луна - ворог народу.
Ви втратите друзів, що залишилися.
Я не покину її гнити та помирати. Треба знайти інший вихід.
П’ятнадцять років - і заїхала в пику. Гарне привітання.
Тут багато друзів. Дякують тобі за такий притулок.
Їм цікаво, куди ти зникла в день битви.
Їм цікаво, чому ти не повернулася. Мені не цікаво.
Мені байдуже.
Мадам.
Я збираю нову ватагу. Приєднуєшся чи ні?
По-моєму, ти дуже цікавий.
Дякую.
Ти Лицар Дракона, але зовсім не схожий на решту.
«Лицар Дракона». Ну звісно.
Цей меч? Не таке я хотів успадкувати.
Його попередній власник був ще тим козлом, якщо чесно.
Хотів, щоб його черевики полірували щодня. Але помер смертю лицаря.
Я не Лицар Дракона.
Я просто козел, який доношує меч іншого козла.
Я актор другого плану в чужій історії.
Твоя важливість в історії залежить лише від твого вибору.
Зачекай тут.
Я принесла тобі подарунок. Надіюся, ти любиш подарунки.
Годі вже!
-Перстень? -Зброя.
Усякому великому герою потрібна зброя. Цей перстень може стати твоєю.
Я невидимий? Я невидимий!
Я себе бачу. Але, може, я повинен себе бачити.
А тепер удар мене.
-Чим? -Чим завгодно.
Мене здолали. Ця перемога твоя, Лицарю Дракона.
Ти боїшся. Не треба.
Повір, це новий досвід.
Наче в мені двоє людей. Девіон, Лицар Дракона, а ще - він.
Я цілу вічність думав, що я просто Девіон,
який часами стає тим іншим.
А якщо я помилявся? Якщо все навпаки?
Усі ми - двоє людей.
Жерці проповідують, що Мена - не лише Богиня Місяця.
Вона Богиня ночі, Богиня тіней.
Без світла тіні не відкинеш.
Іди в тіні, та знай світло.
Вогонь істини!
Дрібна мишко, нарешті ми зустрілися поза пустотою.
-Елдвірми сказали мені… -Опори впали.
Їхні душі поневолено. Залишився лише ти. Частина мене.
Єдиний шанс, Вогняна мише, спалити їх.
-Спали їх усіх! -Я не ти!
Ми - це я. Хіба ти не розумієш?
Я у твоїй крові, а ти - у моїй.
Так було завжди. Тому ти й обраний.
Просто скажи, як з усім покінчити.
Лиш з Оком ти зможеш зазирнути у Фоулфел.
Тільки тоді я зможу вбити Террорблейда.
Я нічого не розумію.
Я співаю тобі пісню істини з самого початку.
Але ти мене не чуєш.
Я не міг. Заспівай знову, поки я слухаю.
Реліквія Бога Сонця.
Знайди Око Світовірма!
Елдвірми мертві.
А ти?
Я знаю, хто я.
І це все, що той покидьок сказав?
Якусь маячню про Бога Сонця й Око Світовірма?
Я не знаю, звідки почати.
Можливо, я знаю. З місця мого давнього минулого.
Там оселився Бог Сонця. Геліо Імперіум.
Геліо Імперіум?
Мірано.
Світанок.
Ніде не буває красивіших світанків, ніж у володіннях Трону Сонця.
Сьогодні разом з вами він немов яскравіший.
Надіюся, ви послали по мене, бо знайшли свій шлях.
Я завжди в це вірив.
Бо ви плануєте залишитися, лишень на своїх умовах.
Ви багато успадкували від батька, Промінчику.
Більше, ніж ви знаєте.
Передай імператору, що я подумала.
Скажи, що я приймаю його пропозицію.
ЗАСНОВАНО НА ВІДЕОГРІ DOTA 2 ВІД VALVE
Переклад субтитрів: Софія Семенко