EN ORIGINAL ANIMESERIE FRA NETFLIX
Krig.
Uldorak, Lirrak, og nå dette mislykkede angrepet på deg, Vahdrak.
Det er en beskjed. En advarsel.
Svar med blod, svar med ild.
Skjærgrim og hans allierte angriper oss i søvne.
-Tordenværet vil svare. -Kanskje forhandling før blodsutgytelse.
Vi forhandler ikke om livene våre. Vi angriper musen i tårnet hans.
Vi krever tilbake det som er stjålet.
Gjengjeldelse.
"Gjengjeldelse." "Forhandling."
Det som har blitt skapt, må innimellom tilintetgjøres.
Det som er tilintetgjort vil gjenoppstå, falle og gjenoppstå igjen.
Med viftende armer, fødselsskrik
og mors blod.
Dere er for knyttet til kjød-illusjonen.
For knyttet til drømmen.
Jeg er sangen som dreper verden.
Så gøy.
Sjelene til brødrene dine. Søstrene dine. Bare én gave gjenstår.
Det er ingen gave! Det er min pris!
Oppfyllelsen av mitt formål i skapelsens syklus.
Kaos!
De tilhører oss. Ikke ham.
Vi bekjempet en tronraner og nå tjener vi en annen.
Vi har levd uten kraften til en levende gud i tusen år.
Vi trenger ingen lotus eller leylinjer, og vi trenger ingen pokkers trollkvinne.
Verden tilhørte oss en gang,
før Selemene forrådte oss, og menneskene tok den.
Vi trenger bare stål og mot for å ta den tilbake.
Når imperiet vårt stiger, vil natt og skygge falle.
Jeg hører synging.
Vinden spiller et puss. Disse hulene er som et horn.
Alltid vakre, ofte urovekkende.
Jeg hørte ingenting.
Ja. Bare vinden.
Dette er litt av et sted du har her.
Nydelig. Smakfullt. Kaldt.
Det er ikke mitt sted. Det er hennes.
Å, akkurat. Selvfølgelig. Et skikkelig dragehull.
Auroth oppdaget svermen av smådrager.
Da vi så brannen, og så deg, måtte vi hjelpe til.
Nå skylder du meg to tjenester.
Vi må hvile. Vi trenger mat.
Og så trenger vi forsyninger.
Jeg kjenner det blikket.
Jeg så det på min mors ansikt etter at hennes første døde.
Hun vandret rundt i skogen som om hun kunne finne henne der.
-Det går bra. -Mor pleide også å si det.
Musikken virker som mer enn bare vinden.
Skjærgrim. Ble noen… Skadet de deg?
Du ser ok ut, men…
Ingen såret meg. Ikke Skjærgrim og ikke deg.
Aldri deg.
"Over et frossent ødeland, så skjønt, overlever eldgammel jammer.
Torden svunnet, en ensom stemmes bønn, hvorfra én av mange stammer."
Liker du det?
Det er veldig godt. Eller så er det forferdelig. Jeg vet ikke.
-Jeg skrev det. -Jeg elsker det?
Skal jeg svare for deg?
Beklager. Du snakker. Selvfølgelig. Du skriver. Jeg kan ikke skrive.
Alt som trengs, er at du skal føle. Ordene vil følge etter.
Føle. Akkurat.
Tro.
Bestefars sverd.
Han fryktet ingen.
Deres Høyhet, vent!
Deres Høyhet, vær så snill!
Prinsesse! Vær så snill! Stopp!
Solstråle.
Ingen grunn til å flykte. Ingen her ville skade deg.
Ingen her våger.
Velkommen hjem.
Stattholder Kashurra, jeg er takknemlig for det du gjorde for meg.
Men du ble her. Du tjener onkelen min.
Jeg tjente Helio-imperiet som din far befalte.
Imperiet kidnappet meg.
Keiseren har sine grunner.
Prøv å nyte gjestfriheten jeg tilbyr inntil videre.
Trygg. Sikker.
Ingen skader min Solstråle.
Imponerende med oglodien. Jeg kunne sett deg gjøre det hver dag.
Og jeg er redd jeg får muligheten.
Dette lille spillet ditt ender alltid på samme måte.
Du sover med et av de vakre øynene åpne.
Ham? Jarl? Jeg har skyldt ham det i 15 år.
Og få halen ut av ansiktet mitt før jeg kveler deg med den.
Løfter.
Da vil jeg i det minste dø mens jeg stirrer deg i øynene.
Nico Hieronimo. Tidligere med i Nivan-galantene.
For øyeblikket råtner jeg i dette hølet.
Ok. Jeg skal la deg sove, eller ikke.
Pangolier.
Vi er trygge her, inntil videre.
Men smådragene er fortsatt løse. Demonens hær nå.
Vår første oppgave er å ta tilbake Dragefortet og ta tilbake smien.
Vi vil trenge stål til kampene som kommer.
Vi tilbakekaller brødre som er i felten.
Vi har ikke tid til det.
Jeg tror Davion mener at du har rett og at vi bør skynde oss.
Det var ikke det jeg mente.
Du vil løpe inn i kampen igjen. Jakte på demonen og ta hodet hans.
Noe sånt.
Ikke la den tingen på innsiden snakke for deg.
Og i hvert fall ikke tenke for deg.
Om Skjærgrim kommer seg til Eldwyrm, vil monstrene på Dragefortet være ubetydelige.
Alt blir det.
Jeg hadde aldri trodd at du skulle stikke av fra en kamp.
Burde jeg gå etter ham, eller…
Jeg setter meg bare her. Med meg.
Den lille fortalte meg om krangelen din med Davion.
-Vi kranglet ikke. -Han gikk ut. Det var en krangel.
Gutten så ting.
Han så ting han ikke var klar for å se.
Gutten gjorde det. Akkurat som i Leathsham.
Du sørget aldri, gjorde du? Du forsvant inn i jakten.
Og du gjør det samme nå.
Du mistet dem. Du mistet henne.
-Vi er i krig. -Fedrene er døde.
Brødrene dine trenger ikke taktikk. De trenger det som er tapt.
Den gutten…
…trenger det han har mistet.
Davion? Davion, våkne. Jeg så etter deg.
Jeg fant deg der inne, foran den blå steinen. Du stirret bare.
Han snakket til meg. Musikken. Det var ham. Jeg hørte Slyrak.
Du fant samlingen min. Åren kaller på deg, som den en gang kalte på meg.
For mange liv siden tok jeg den som skatt. Holdt den nær, uvitende om dens kraft.
Jeg var bare en enkel drage. Så begynte jeg å våkne fra søvnen
med drømmer om at mennesker ikke kjemper, men konverserer.
Med tiden forsvant min Eldwyrm-stemme.
Jeg samlet på bøker og skrev vers. Dragesangene kom aldri tilbake.
Men i min ensomhet hadde jeg en vidunderlig tanke.
Jeg er.
Og det var denne åren som forandret deg?
Det sies at åren, og dens røde motsetning, kommer fra guder og demoner.
Andre tror det er etterlevninger av et stort og tidløst ursinn.
Jeg vet bare at de er farlige.
Men det kalte på meg med Slyraks stemme. Slyraks sang.
Uansett så var det en del av deg.
Gå tilbake til samlingen. Stå i lyset. Og bli forandret for alltid.
Spørsmålet er ikke: "Hva er de?" Men: "Hva er du?"
Mor.
Tilgi at jeg er så uformell, prinsesse.
Det gjenspeiler ikke tronens aktelse, det er bare sikkerhetstiltak.
-Onkel. -La oss være alene. Alle sammen.
Alle unntatt deg.
På tide å komme ned fra tronen og snakke forretninger.
Faren din elsket å snakke formelt, men det var aldri min stil.
Dette er en forferdelig jobb. Selv for Gud. Alle i imperiet vil ha noe.
Vanligvis er det noe noen andre har og vil beholde.
Det er ikke noe nytt ved det. Det er slik det fungerer.
Foreldrene dine visste det. Kashurra vet det.
Du kan ikke endre det. Ikke for godt, ikke for alltid.
Det eneste du kan gjøre, er å håndtere det. Der kommer jeg inn i bildet.
Jeg forsvarer banale ambisjoner.
Hjertet mitt svulmer av medfølelse for deg.
Folket trenger ting å tro på, og det er der du kommer inn.
Den fortapte datter kom tilbake på keiserens arm, dronningen hans.
Det er ikke det jeg mener.
Dette er forretninger. Jeg er ute etter en idé, en historie.
Den typen historie som kan samle folk og store hus.
Nei, du valgte den stolen.
Du drepte foreldrene mine for den. Til helvete med deg og historien din.
Det skjer ting i verden, prinsesse.
Coriel'Tauvi er i bevegelse. De sikter seg inn mot Nattsølvskogen.
Flyktninger strømmer til fra kamper langs grensene på enklaven.
De sier at Dark Moon-ordenen ble ødelagt av en fire meter lang demon.
Aner ikke om det er sant, men pokker!
Bråk, kaos, trusler. Imperiet trenger samhold.
Folket trenger Solens prinsesse.
Folket trenger deg. Ikke si et ord. Sov på det.
For en arrogant mann!
Men det skjuler usikkerheten hans.
Keiseren frykter krig, men ikke utenfra, men innenfra.
Fraksjoner som dukket opp etter din fars død, sluttet aldri fred.
Hans lojalister kompliserer Shabarras styre.
Opportunistiske andre utnytter konflikten til sin fordel.
Ja, onkelen min trenger legitimitet.
Ja, han trenger det. Og du har makt til å gi det.
Jeg vil heller dø i fengsel!
Jeg ser helst at du ikke gjør det.
Familien din har fortsatt venner her. Vi skal få deg i sikkerhet.
-Og Luna? -Luna er en samfunnsfiende.
Du mister de vennene du har igjen.
Jeg vil ikke la henne råtne og dø. Jeg må bare finne en annen måte.
Femten år og et slag i ansiktet. Det er et fint hallo.
Mange venner her. Kan takke deg for innkvarteringen.
De lurer på hvor du dro den dagen på slagmarken.
De lurer på hvorfor du aldri kom tilbake. Det lurer ikke jeg på.
Jeg bryr meg ikke.
Frue.
Jeg starter et nytt kompani. Er du med eller ikke?
Jeg synes du er veldig interessant.
Takk.
Du er en drageridder, men ganske ulik de andre.
"Drageridder." Særlig.
Sverdet? Ikke akkurat arvestykket jeg ville ha.
Ridderen som eide dette, var en drittsekk.
Ville få støvlene pusset hver dag. Men han døde. En ridders død.
Jeg er ingen drageridder.
Jeg er bare en drittsekk som bærer en annen drittsekks sverd.
Jeg er en birolle i en annens historie.
Du er bare så viktig for historien som du velger å være.
Vent her.
Jeg har en gave til deg. Jeg håper du liker gaver.
Slutt med det!
-En ring? -Et våpen.
Alle store helter trenger våpen. Denne ringen kan bli din.
Er jeg usynlig? Jeg er usynlig!
Jeg ser meg selv. Kanskje det er meningen at jeg skal se meg.
Slå meg nå.
-Med hva? -Hva som helst.
Jeg er beseiret. Seieren er din, drageridder.
Du er redd. Ikke vær det.
Tro meg, det er en ny erfaring.
Jeg er som to mennesker. Davion drageridderen, og jeg er ham.
I lang tid trodde jeg at jeg bare var Davion,
som noen ganger ble den andre tingen.
Men hva om jeg tar feil? Hva om det er helt omvendt?
Vi er alle to mennesker.
Prestene sier at Mene er mer enn månegudinnen.
Hun er Nattgudinnen. Skyggegudinnen.
Det kan ikke finnes noen skygge uten et lys til å skape den.
Gå i skyggen, kjenn lyset.
Den brennende sannheten!
Lille mus! Endelig møtes vi bortenfor tomrommet!
-Eldwyrmene. De fortalte meg… -Søylene har falt.
Sjelene deres er fanget. Bare du står igjen. En del av meg.
Den eneste sjansen, Ildmus, er å brenne dem.
-Brenn alle sammen! -Jeg er ikke deg!
Vi er meg. Forstår du ikke?
Jeg er i blodet ditt som du er i mitt.
Slik har det alltid vært. Derfor ble du valgt.
Bare si hvordan jeg skal avslutte dette.
Bare med Øyet kan vi se inn i Illvidda.
Kun da kan jeg drepe Skjærgrim.
Det gir ingen mening.
Jeg har sunget sannheten til deg siden begynnelsen.
Likevel hører du meg ikke.
Jeg kunne ikke. Syng det til meg mens jeg lytter.
Solgudens relikvie.
Finn Verdenwyrmens øye!
Eldwyrmene er døde.
Hva med deg?
Jeg vet hva jeg er.
Er det alt drittsekken sa?
Tullprat om Solguden og Verdenswyrmes øye?
Skulle ønske jeg visste hvor jeg skulle begynne.
Kanskje jeg gjør det. Stedet jeg kom fra for mange år siden.
Solguden bor der. Helio-imperiet.
Helio-imperiet?
Mirana.
Daggry.
Det kan ikke være vakrere enn på Soltronens domene.
Det virker som om det er lysere i dag når du er her.
Jeg håper du sendte bud på meg fordi du fant din vei,
som jeg visste du ville.
For du vil bli her, men på dine egne premisser.
Du har mye av faren din i deg, Solstråle.
Mer enn du aner.
Si til keiseren at jeg har sovet på det.
Si at jeg aksepterer hans forslag.
BASERT PÅ VIDEOSPILLET DOTA 2 FRA VALVE
Tekst: Tina Schultz