PŮVODNÍ ANIME SERIÁL NETFLIX
Válka.
Uldorak, Lirrak a teď ten neúspěšný útok na tebe, Vahdraku.
Je to zpráva. Varování.
Odpověz krví, odpověz ohněm.
Teror a jeho spojenci po nás jdou, když spíme.
- Hromobití odpoví. - Co takhle dohoda před krveprolitím?
O našich životech nebudeme vyjednávat. Zaútočíme na myš v jeho věži.
Vezmeme si zpět, co nám bylo ukradeno.
Odplata.
„Odplata.“ „Dohody.“
To, co bylo vytvořeno, musí být občas zničeno.
To, co bylo zničeno, povstane, padne a opět povstane!
Mlátící ruce, řev při porodu
a matčina krev.
Příliš vás svazuje iluze masa.
Příliš vás svazuje sen.
Jsem píseň, která svět vraždí.
To je zábava.
Duše tvých bratrů. Tvých sester. Zbývá jen jediný dar.
Není to dar! Je to moje cena!
Uskutečnění smyslu mého života v koloběhu tvoření.
Chaos!
Patří nám. Ne jemu.
Porazili jsme jednoho uzurpátora a nyní sloužíme jinému.
Žijeme bez síly žijícího boha již po tisíciletí.
Nepotřebujeme lotosy ani linie síly ani žádnou zatracenou čarodějku.
Svět nám kdysi patřil,
než nás zradila Selemene a lidé ho převzali.
Chce to jen ocel a odvahu vzít ho zpátky.
Naše říše povstane a noc se stínem upadnou.
Slyším zpěv.
To tě šálí vítr. Tyto jeskyně občas znějí jako lovecký roh.
Vždy jsou krásné, ale často znepokojivé.
Nic jsem neslyšel.
Jo. Jenom vítr.
Máš tady velmi působivé místo.
Příjemné. Vkusné. Studené.
Není moje, ale její.
Ach ano. Jasně. Totální dračí díra.
Auroth si všimla roje ještírků.
Když jsme spatřily oheň a pak vás, musely jsme přijít na pomoc.
Dlužíš mi dvakrát.
Potřebujeme si odpočinout. Potřebujeme jídlo.
Pak budeme potřebovat zásoby.
Ten pohled znám.
Z tváře mé matky, když jí zemřela primární partnerka.
Bloudila po lesích, jako by ji tam mohla najít.
- Jsem v pohodě. - To mi matka taky říkávala.
Já jen… Ta hudba mi zní jako něco víc než jen vítr.
Teror. On… Kdokoli… Ublížili ti?
Totiž vypadáš v pořádku, ale…
Nikdo mi neublížil. Teror ani ty.
Ty nikdy.
„Nad věčným pohledem ledové pustiny, kde pradávné agonie žijí.
Hromobití ztraceno, osamělých hlasů stíny, jeden z mnoha se svíjí.“
Líbí se ti to?
Je to fakt dobré. Nebo fakt hrozné. Nepoznám rozdíl.
- To jsem napsala já. - Je to úžasné?
To mám odpovídat za tebe?
Promiň. Já jen, že umíš mluvit. Jasně, že umíš. A píšeš. Já neumím psát.
Zbývá ti jen, abys cítil. A slova přijdou pak.
Cítil. Jasně.
Víra.
Dědův meč.
Nikoho se nebál.
Vaše Výsosti, počkejte!
Vaše Výsosti, prosím!
Princezno! Prosím! Zastavte!
Paprsku.
Nemusíš utíkat. Nikdo ti tu neublíží.
Nikdo se neodváží.
Vítej doma.
Místokráli Kashurro, jsem vděčná za tvoji pomoc.
Ale zůstal jsi tady. Sloužíš mému strýčkovi.
Sloužil jsem Sluneční říši na přání tvého otce.
Sluneční říše mě unesla.
Císař má své důvody.
Prozatím si zkus vychutnat pohostinnost, kterou ti nabízím.
V naprostém bezpečí.
Nikdo nebude ubližovat mému Paprsku.
To s tím Oglodim bylo působivé. Na to bych se mohl dívat každý den.
A obávám se, že taky budu.
Tahle malá hra, co hraješ, vždycky končí stejně.
Budeš spát s jedním krásným očkem otevřeným.
On? Jarl? Dlužila jsem mu to už 15 let.
A dej ten ocas pryč, než tě jím uškrtím.
Sliby.
Aspoň budu umírat, s pohledem upřeným do tvých očí.
Nico Hieronimo. Bývalý Chrabrý Nivan.
Momentálně hnijící v týhle díře.
Dobře. Nechám tě spát nebo bdít.
Pangolini.
Tady jsme v bezpečí. Prozatím.
Ale ti ještírci jsou pořád na nohou. Tvoří teď armádu démonů.
Naším prvním úkolem je získat zpět Dračí tvrz a kovárnu.
Budeme potřebovat ocel pro budoucí bitvy.
Svoláme bratry, kteří zůstali v terénu.
Na nic takového nemáme čas.
Myslím, že Davion chtěl říct, že máš pravdu a měli bychom si pospíšit.
To jsem nechtěl říct.
Chceš se vrátit na bojiště. Najít démona v jeho doupěti, dostat jeho hlavu.
Něco takového.
Nenech za sebe mluvit tu věc, co máš v sobě.
A sakra, ať za tebe nepřemýšlí.
Pokud Teror najde praještěry, na příšerách v Dračí tvrzi nebude záležet.
Na ničem nebude záležet.
Nikdy v životě by mě nenapadlo, že tě kdy uvidím utíkat z boje.
Měl bych jít za ním, nebo…
Tak si tu posedím… sám se sebou.
Ten malý mi řekl o tvé hádce s Davionem.
- To nebyla hádka. - Odešel. Byla to hádka.
Ten kluk viděl věci.
Viděl věci, na které nebyl připravený.
Ten kluk. Jako tehdy v Leathshamu.
Nikdy jsi netruchlil, že ne? Vydal ses na lov a zmizel.
A teď děláš totéž.
Přišel jsi o ně. A přišel jsi o ni.
- Taková je válka. - Otcové jsou mrtví.
Tví bratři nepotřebují taktiky. Potřebují, co bylo ztraceno.
Ten kluk…
potřebuje to, co ztratil.
Davione? Prosím, vzbuď se. Hledala jsem tě.
Našla jsem tě tady. Stál jsi před tím modrým kamenem a zíral.
Promluvil ke mně. Ta hudba. Byl to on. Slyšel jsem Slyraka.
Našel jsi můj poklad. Ruda tě volá jako kdysi mě.
Před lety jsem si ji vzala jako poklad. Měla ji u sebe a nevěděla o její moci.
Byla jsem jen obyčejný drak, víš? Pak jsem se začala probírat ze spánku
se sny o lidech, kteří nebojují, ale hovoří.
Časem můj praještěří hlas vyhasl.
Sbírala jsem knihy, začala psát verše. Dračí písně se mi nikdy nevrátily.
Ale během mé samoty mě napadla úžasná myšlenka.
Já jsem.
A to tě změnila tahle Ruda?
Říká se, že se z Rudy a jejího červeného protikladu zrodili bohové a démoni.
Jiní věří, že jsou to pozůstatky široké a nadčasové Prvotní mysli.
Vím jen, že jsou nebezpečné.
Ale volalo mě to Slyrakovým hlasem. Slyrakovou písní.
Ať to bylo cokoli, bylo to součástí tebe.
Vrať se k pokladu. Postav se do světla. A navždy se proměň.
Otázkou není: „Co jsou zač?“ Otázkou je: „Co jsi ty?“
Matko.
Odpusť mi tu neformálnost, princezno.
Nevypovídá to o úctě ke trůnu. Jde jen o bezpečnostních opatření.
- Strýčku. - Nechte nás. Všichni.
Všichni kromě tebe.
Nastal čas slézt z trůnu a pobavit se o práci.
Tvůj otec miloval etiketu. Ale to nebyl nikdy můj styl.
Je to hrozná práce. I pro Boha. Všichni v Říši něco chtějí.
Obvykle je to něco, co má a chce si nechat někdo jiný.
Není to nic nového. Tak to prostě chodí.
Tví rodiče to věděli. Kashurra to ví.
Nedá se to změnit. Nedá se to zlepšit. Ne napořád.
Dá se to jen řídit. A od toho jsem tady já.
Jsem arbitrem banálních ambicí.
Je mi tě tak líto, když to slyším.
Lid potřebuje v něco věřit a od toho jsi tady ty.
Marnotratná dcera se vrátila po bok císaři jako jeho královna.
Tak to nemyslím.
Tohle je byznys. Hledám nápad, příběh.
Příběh, který sjednotí lid a velké rody.
Ne, ty sis to křeslo vybral.
Kvůli němu jsi zabil mé rodiče. K čertu s tebou a tvým příběhem.
Ve světě se děje mnoho věcí, princezno.
Coriel'Tauvi jsou na cestě. Směřují do Stříbřitých lesů.
Uprchlíci utíkají před potyčkami na hranicích enklávy.
Říká se, že Řád Temného měsíce byl zničen čtyřmetrovým démonem.
Netuším, jestli je to pravda, ale sakra!
Rachot, chaos, hrozby. Říše potřebuje sjednotit.
Lid potřebuje Sluneční princeznu.
Lid tě potřebuje. Nic neříkej. Ráno moudřejší večera.
Ten chlap je tak arogantní!
Ale maskuje tím svou nejistotu.
Císař si dělá starosti s válkou, ale ne venku, nýbrž uvnitř.
Frakce, které se zrodily po smrti tvého otce, se nikdy neusmířily.
Jeho loajalisté dělají Shabarrovi potíže.
Jiní oportunisté využívají toho konfliktu ve vlastní prospěch.
Jo, strýček potřebuje legitimitu.
Ano, to potřebuje. A ty máš moc mu to dopřát.
To radši umřu v okovech!
Bych byl nerad, kdyby se tak stalo.
Tvá rodina tu má stále přátele. Dostaneme tě do bezpečí.
- A Luna? - Luna je veřejný nepřítel.
Přijdeš o své současné přátele.
Nenechám ji tady shnít a umřít. Prostě najdu jiný způsob.
Patnáct let a rána do obličeje. To je mi pěkný pozdrav.
Mám tu spoustu přátel. Za tohle ubytování můžu poděkovat tobě.
Říkali si, kam jsi tehdy z bojiště odešla.
Říkali si, proč ses nikdy nevrátila. Já si nic neříkal.
Je mi to fuk.
Madam.
Dávám dohromady novou rotu. Jdeš do toho, nebo ne?
Myslím, že jsi velmi zajímavý.
Díky.
Jsi Dračí rytíř, ale úplně jiný než ostatní.
„Dračí rytíř.“ Jasně.
Tenhle meč? Je z druhé ruky, ale ne od té, v kterou jsem doufal.
Rytíř, kterému patřil, byl docela kretén.
Chtěl mít denně naleštěné boty. Ale zemřel rytířskou smrtí.
Já nejsem Dračí rytíř.
Jsem jen kretén s mečem dalšího kreténa.
Jsem jen loutkou v příběhu někoho jiného.
Budeš v příběhu tak důležitý, jak se sám rozhodneš být.
Počkej tady.
Přinesla jsem ti dárek. Doufám, že máš rád dárky.
Přestaň s tím!
- Prsten? - Zbraň.
Každý velký hrdina potřebuje zbraň. Tenhle prsten může být tvojí.
Jsem neviditelný? Jsem neviditelný!
Já se vidím. Ale asi se musím vidět.
Teď mě uhoď.
- S čím? - Čímkoli.
Jsem poražena. Vítězství je vaše, Dračí rytíři.
Bojíš se. To nemusíš.
Věř mi, je to nová zkušenost.
Jako bych byl dva různí lidé. Dračí rytíř Davion a on.
A hodně dlouho jsem si myslel, že jsem jen Davion,
který se občas stává tím druhým.
Ale co když se pletu? Co když je to obráceně?
Všichni se skládáme ze dvou lidí.
Kněží nás učí, že Mene je víc než jen Bohyně měsíce.
Je Bohyně noci. Bohyně stínu.
Bez světla bychom nedostali stín.
Kráčej ve stínu, poznej světlo.
Hořící pravda!
Malá myško! Konečně se setkáváme na okraji prázdnoty!
- Praještěři. Řekli mi… - Pilíře padly.
Jejich duše byly zajaty. Zůstal jsi jen ty. Kousek mě.
Jediná šance je, uhelná myško, spálit je.
- Spal je na popel! - Nejsem ty!
My jsme já. Copak to nechápeš?
Já jsem v tvojí krvi a ty jsi v mé.
Vždycky to tak bylo. Proto jsi byl zvolen.
Prostě mi řekni, jak to mám ukončit.
Jen s Okem můžeme pohlédnout do Jámy padlých.
Jen tehdy můžu zabít Terora.
To nedává smysl.
Od začátku jsem ti zpíval pravdu.
Ale ty mě neposloucháš.
Nemohl jsem. Zazpívej mi ji znovu, když teď poslouchám.
Relikvie Slunečního boha.
Najdi Oko nadještěra!
Praještěři jsou mrtví.
A co ty?
Vím, co jsem.
Nic víc ten parchant neřekl?
Nesmysly o Slunečním bohovi a Oku nadještěra?
Kdybych tak věděl, kde začít.
Já možná vím. Místo, odkud jsem před lety přišla.
Je to domov Slunečního boha. Sluneční říše.
Sluneční říše?
Mirana.
Rozbřesk.
Nikde není krásnější než na území Slunečního trůnu.
Dnes je nějak jasnější, když v něm stojíš ty.
Doufám, že sis mě zavolala, protože jsi objevila svou cestu,
jak jsem od tebe i čekal.
A protože tu chceš zůstat, třebaže za vlastních podmínek.
Tak moc se podobáš svému otci, Paprsku.
Víc než si myslíš.
Řekni císaři, že ráno je moudřejší večera.
Vyřiď mu, že jeho nabídku přijímám.
PODLE VIDEOHRY DOTA 2 OD VALVE
Překlad titulků: Kristina Landry