PŮVODNÍ ANIME SERIÁL NETFLIX
Můj meč. Můj život.
Za draka.
NIC S NIČÍM
Chvála měsíci Mene.
Svolej všechny.
Ne!
Tak bledá. Křehká. Jako tahle květina.
- Moje lotosy. - Už nejsou tvoje.
A tebe taky už neuctívají.
Živí tě jen boží jiskra,
která ti nikdy vlastně nepatřila.
Jsi tak chytrý. Znáš mě moc dobře.
Dostal jsi mě sem skoro bez námahy.
Teď už to chápu.
Ale vidím ještě něco jiného.
Terora.
Nelze jen tak požádat démona, aby zabil bohyni v jejím chrámu.
Člověk musí uzavřít dohodu.
A ty neseš břímě této dohody na svých bedrech.
Bojíš se, co se stane, když svůj závazek nesplníš.
Dohoda s démonem není ledajaký obchod, to je pravda.
V tom případě bych ti chtěla nabídnout vlastní dohodu.
Odpustíme si. A ty obnovíš moje síly.
Dovol mi vypořádat se s Terorem, až budu na vrcholku mých sil.
Ne kvůli mně nebo tobě. Ale kvůli ní.
Filomeně.
Filomena tohle objevila.
Hybridní druh, který se nachází jen v tomto údolí.
Pojmenoval jsem je po ní. Předám jim moc po tobě.
Bude žít.
Ty zemřeš a nikdo si to nebude pamatovat.
Pravé křídlo!
Přišli jsme o dva kopiníky. Máme mnoho zraněných a žádnou lékařskou výbavu.
Máme, co máme.
Dalo by se říct, že máme méně hladových krků.
Vstávat, vy zvířata!
Slunce ještě nezašlo
a my musíme překročit široký les.
Vidím to.
Možná bychom měli počkat.
Můžeme obětovat pár hodin a odpočinek nám třeba pomůže.
Naše pozice vypadá zabezpečeně.
Navíc se ti znovuotevřela rána.
Opakuji, že je to jedno.
Máme, co máme.
Jsi doma. Jsi v bezpečí.
Ale nejdřív se vše zhorší, než se to začne zlepšovat.
Musíš mě nechat jít.
Předtím jsem to nevěděl.
Neměl jsem tušení, co se se mnou děje ani proč.
To jsi řval celou cestu sem. Zhola nic to na tom nemění.
Otec přichází.
Nechám tě pracovat.
Otče. Díky bohům.
Slyšel jsem, čeho jsi schopný.
Kaden tvrdí, že jde o kletbu.
To není celé.
Jde o démona, Otče. Jmenuje se Teror.
Zabíjí praještěry, krade jejich duše…
Dračí duše kradu již od malička.
Byl jsem mladší než ty, když jsi dokončil svůj přechod.
Byl jsi tak bystré dítě. Tak nadané, tak odhodlané.
Musíme ochránit draky.
Musíme bojovat po jejich boku!
Nikdy jsem vlastníma rukama draka neskolil.
Nikdy jsem neuzavřel svazek s čepelí. Ani jsem nemohl kvůli svému zranění.
Ale byl jsem chytrý. Poznal jsem tajemství kovářů.
„Kletba,“ pravil Kaden.
Co bych dal za to, abych byl prokletý jako ty.
Opři se do toho, hochu! Na šupinách jde vidět každá šmouha.
Když jsem byl panošem,
bylo mi ctí leštit Otcovy boty.
Mnoho večerů jsem strávil u své police
s rukou v křečích z práce s hadrem.
Shrbený jako pekelný medvěd s průjmem.
Kadene.
Copak jsi zapomněl na způsoby?
Mistře Ritterfaue. Omlouvám se.
Ale nedivím se ti.
Kolik je to? Dvacet let?
Ukážeš se jen, abys přitáhl mršiny či si došel pro zbraně.
Dvacet let.
Dvaadvacet.
Na lovu Slyraka.
Tolik času uběhlo a tys nám nakonec donesl jednoho z nás.
Pod kotníkem, sakra!
Rozhodně sis vybudoval věhlasné jméno,
zatímco my ostatní dělali práci, která se od nás očekává.
Jsme bratrstvo. Jsme jednotka.
Nikdo není důležitější než ostatní. Jako tenhle kluk.
- Jsem rád, že jsem součástí týmu. - Neřekl jsem, že smíš promluvit.
Dvaadvacet let, Kadene. Nazmar.
Mé boty jsou potřísněné krví. Nikdy nebyly leštěné nebo ošetřené.
Ani jednou za 22 let, Mistře Ritterfaue.
Bolest z proražené kosti může být bohužel nesnesitelná.
Ale je nutná.
Řekl jsi, že mu neublížíš.
Újma na zdraví a bolest jsou bratři, ale žijí odděleně.
Už jsem zkoušel, o co se teď pokoušíš. Nefungovalo to, sakra.
Bylo to horší. Zradil jsem jeho důvěru. Už tu důvěru nezradím.
Nezapomeň, Davi, že jsi milován.
Kadene. Nejsou to jen zvířata.
A já taky ne. Dohlédni na jeho pohodlí. Až skončíš, přijdi do Velkého sálu.
Marci.
To je znamení.
Znamení hřbitova.
- Utáboříme se tu. - Bohové jsou občas pěkní mizerové.
Měla by ses k nim přidat. K uctívání.
Linie síly jsou nízko, naše dary jsou pryč, Selemene mlčí.
Když pohlédnu na měsíc, cítím jen prázdnou oblohu.
Ten rituál je zbytečný.
Nebo je to třeba naopak.
Řád Temného měsíce ví, že Selemene je pryč, ale přesto v ní věří.
To není bezvýznamné. Tomu se říká naděje. Je to víra.
- Víra. - Selemene věřila Vyvolávači.
Ten zradil její důvěru.
To neznamená, že pochybila, když mu ji nabídla.
Selemene nic nenabídla.
Nikdy jsem nic nežádala.
Nikdy jsem od ní nechtěla poradit.
Přijala jsem lotosy, protože jsem chtěla jít domů
a měla strach, že naše paní řekne ne.
Vůbec jsem nevěřila. Pořád si myslíš, že se k nim mám přidat?
Myslela jsem, že bys to mohl chtít.
Z čeho jsou vyrobené?
Z něčeho, co nezničíš.
Co tě to u sedmi pekel popadlo, že jsi mě sem sledovala?
Musela jsem ti pomoct. Jsi součástí mé rodiny.
Myslel jsem, že tvá rodina je zpátky v Coedwigu.
Cochi. Nepotřebovali mě. Ale ty ano.
Sotva si to pamatuju. Je to celé zamlžené.
Vyrazil jsem do boje. Bylo to zlé.
Mirana. Je… Je v pořádku?
Z toho nejhoršího se dostala.
Nic víc nevím.
Kéž bych věděla. Kéž bych ti to mohla říct.
- Omlouvám se. - Ty za to nemůžeš.
Až na to…
- Až na to, že můžu. - Fymryn.
Věděla jsem, že se to stane.
Věděla jsem to a taky dopustila. Nic jsem neudělala.
Byla jsem dokonce šťastná.
Ze začátku, ale pak to nebylo takové, jak jsem si to představovala.
- Bylo to ošklivé. - Tys to věděla.
Měla jsem tě po tom všem přivést zpátky do věže.
Proto jsi mě sledovala. Byl to on. Pořád mu pomáháš.
- Ne! Tak to není! - Vypadni.
- Prosím! - Možná má Otec pravdu.
Možná je jeho cesta ta správná.
Důvěřuju mu celý život. Už od malička.
Ale ty… Vždyť tě skoro neznám.
Vypadni!
Miluju svou rodinu, ty k ní taky patříš.
Podivuhodné.
Tvá schopnost hojení je opravdu výjimečná. Rychlá. Celistvá.
- Věř mi. Pořád to bolí. - Bolest se dá ovládat.
Jak tím vším ze sebe dostanu toho velkého rudého draka?
Někteří z nás mlčky věří názoru,
který je v těchto sálech kacířský…
a to, že někteří z nás mají v krvi dračí rysy.
Nikdo neví, odkud se tento dračí klan vzal.
Ale je těžké popřít jeho existenci.
Rylai, samotná správkyně Pomrzlých plání, vykazuje určité znaky vodního draka.
A její sestra Lina? Ta je spíš uhelným drakem než člověkem.
To je možná důvod, proč procházíš svou proměnou.
To je možná důvod, proč je tohle všechno vůbec možné.
Tohle je tvé skutečné já.
Dračí klan.
To znamená, že ta příšera uvnitř tebe může být víc Davion než Slyrak.
To znamená, že jste možná propojeni už napořád.
Není to úžasné?
Otče? Kaden říká, že se Davion musí najíst.
Najíst? Ach ano. K udržení své síly.
Brame?
- Jo. Ahoj. Takže… - Ahoj.
Takže se ti podařilo vrátit se do Dračí tvrze a varovat Otce. A tak dále.
No jo. Měl jsem trochu obavy, když jsem prošel portálem
a zjistil, že mi má levá noha nepatří.
Zíral jsem na ni několik dní, než mi došlo, že je jen trochu oteklá a…
Brame.
- Nesnáším to. - To my všichni.
Poslyš.
Udělal jsi, o co jsem tě požádal. A pak to, co jsi považoval za správné.
Jsi můj nejlepší kamarád. Pro mě to nic nemění.
Pro mě taky ne. Tady. Whisky Dračí oheň. Pro tebe.
- Nejlepší zatracený panoš v Dračí tvrzi. - Davione?
- Nechystáš se mě sníst, že ne? - Nejspíš ne.
- Ale možná jo. - Díky za upřímnost.
A v tu chvíli jsem řekl: „Hele! Je to praještěr, jasné?
Na to zvíře je potřeba odborník a…“
Co?
Bratře Kadene. Otec si tě žádá.
Všichni ven.
Chci si s tebou promluvit.
Neschvaluješ mé úsilí.
Myslíš si, že máš u Daviona čestný dluh. O tom nepochybuji.
Ale každý Dračí rytíř by za věc rád zaplatil krví.
Jen málo krvácelo tolik jako ty.
Už dost.
Již 20 let jsme z tebe společně ukovali zbraň, kterou ses stal.
Kousek po kousku. Čepel po čepeli.
Nikdy jsem po tobě nechtěl nic jiného než tvoji důvěru.
To je vše, co po tobě chci.
Tvoji důvěru.
Tohle je Davionova krev. Její výtažek. Proměněný.
Zbraň jiného typu. Jen si to představ.
Naše bratry, které posilní Davionova síla.
Dračí síla. Dračí odolnost.
Mohli bychom hojit své zraněné. Obnovovat jejich končetiny.
Možná i oživit mrtvé.
Už od dětství sním o tom, že budu pobíjet draky.
A s tímhle? Mohl bych skolit všechny.
Ten chlapec není jen obyčejný chlapec.
Je neomezeným zdrojem.
Leathsham se už nebude opakovat.
Kadene?
Kadene!
Coedwei nás nahání jako ovce.
Snaží se nás natlačit do úzkého průsmyku, který je mezi lovištěm vzdušných draků
a pomrzlými vrcholky, na jejichž zdolání nemáme výbavu.
Aby mohli uzavřít oba konce průsmyku a obklopit nás.
- Uvěznit nás. - Ještě horší.
Mohou na hřebeny postavit lučištníky. Je to smrtící pole.
Totéž jsem jednou provedla potulné hlídce Sluneční říše.
Sto mužů se nikdy nevrátilo domů.
Pak se jim musíme postavit. Musíme bojovat.
To je odvážné. A taky sebevražedné.
Pošleme do zadní části malou rušivou jednotku.
To je zmate a rozpráší. A zdrží.
Zatímco se budou sjednocovat, ty unikneš průsmykem.
- „Ty?“ Snad chceš říct „my“. - Myslím tím tebe.
Rušivou jednotkou budu já. Jen já.
- Ve svém stavu nemůžeš. - Takže jsem postradatelná.
Vezmu s sebou Sagana. Odjeď před svítáním. Ať jsou jednotky připravené.
Mýlíš se v jedné věci. Nevěřila jsi bohyni,
ale to já jsem věřila ďáblovi. Obě na tom neseme svůj podíl viny.
Víra.
Ne!
Potřebuju víc.
- Řekl jsem, ať vypadneš! - Ticho. Poslouchej.
- Tihle lidé nejsou tví přátelé. - Tihle lidé jsou moje rodina!
- Co to u sedmi pekel děláš? - Nejspíš nic. Ale snad něco.
To bylo rozhodně něco.
Chvála Mene! Dostanu nás odsud.
Sagane? Komi, Sagane!
Bláznivá, hloupá holka.
- Vstávat. Vy všichni. - Vztyk!
- To je naše šance! - Do zbraně!
Princezna odjela, takže vás dovedu do bezpečí.
Což uděláš ty.
- Já přivedu Miranu zpátky živou. - Jezdec! Přijíždí jezdec!
Naše chvíle nastala. Zmocníme se jí.
Jdeme!
- Pro bohyni! - Pro bohyni!
- Pro princeznu! - Pro princeznu!
Víra.
Musíme jít.
Nikam nejdu.
Davione. Dračí rytíři.
Jdu si pro to, co mi patří.
PODLE VIDEOHRY DOTA 2 OD VALVE
Překlad titulků: Kristina Landry