Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Danas si ili pobednik ili gubitnik.
A ja ne želim da budem gubitnik.
Ovih dana svi pokušavaju da otkriju ko su bili u prošlom životu.
Ja? Igrao sam ragbi.
Kao na Novom Zelandu.
Jednom sam gledao snimak Lomuove utakmice.
On je za ragbi ono što je Džordan za košarku.
A u Šjauljaju?
Trenirali smo na kojekakvim igralištima
koja su bila sličnija pašnjacima.
Bila su puna staza, kao da je divljač hodala.
Šta uopšte znam da radim osim ragbija?
Možda nešto, ali samo na terenu osećam da radim ono što treba.
Da sam na pravom mestu.
Rimants, ovamo!
Šta je? -Treba ti saglasnost od mame.
Zašto?
Igraćeš sa seniorima. Imaš probu.
Ozbiljno?
Ozbiljno. Ali moja reč nije dovoljna.
Treba ti saglasnost roditelja.
Prestani!
Zaveži pertlu!
Sad idi po loptu!
JUŽNJAČKE HRONIKE
Brzo sam shvatio da mi znanje s terena
može koristiti i izvan njega.
Pogotovo ako živiš na Južnoj strani.
Kažu da je Šjauljaj grad bicikli.
Možda nekad, ali fabrike su davno propale.
Ćao devojke. Šta mislite, ko danas vlada Šjauljajem?
Svi sad muljaju na pijaci. Ili reketiraju one koji muljaju.
Ali Šjauljaj je zapravo grad Van Dama i Švarcenegera.
Teretane na svakom uglu, a njihovi posteri svuda.
Ekipa izlazi iz teretane uverena da živi u nekom filmu
gde su oni glavni likovi.
Pazite ovo, Staloneovi, Brus Lijevi i Van Damovi! Šjauljaj!
Ovde se odvijaju vaši filmovi!
Slušajte, Šjauljajci!
Čujete li? Ne?
Ponavljam! Šaolinci!
Ovde ste svoj na svome. Kao kod kuće.
Moj sin, Rimantas Kmita...
Dobar dan.
To je ta nova? -Da.
Bezvezna je.
Aiste Araminajte. -Ovde.
Aida Bogužite. -Ovde.
Mama ti ne zna da piše?
Aurimas Akšis.
Ona misli da je ragbi samo obično mlaćenje.
Jednom je došla da gleda. Rekla je da je zastrašujuće.
Rimantas Kmita.
Tu je.
Nisam te pre videla.
Nisam ni ja vas.
Upisala sam ti neopravdani prošli čas. Imaš opravdanje?
Da.
Evo ga.
Košarka?
Ragbi.
Zbog sporta nećeš maturirati.
Šta će mi taj papir?
Jedini papiri koji išta vrede imaju vodeni žig.
Idi na svoje mesto.
Tema za sastav.
Daj mi papir.
Baš si morao da laprdaš?
Sad svi ispaštamo zbog tebe.
Imate 30 minuta, do kraja časa.
Ko čita i piše, ne prosi hleb.
Danas svi prose hleb, samo ga ne dobijaju svi.
Koja korist od škole? Učiš i učiš, a zašta?
Šta ćeš s tim znanjem?
Možda da budeš nastavnik?
Vidi!
Šta? Zašto minđuše?
Devojkama se to sviđa. -Kao da on zna šta se devojkama sviđa.
Vidi cenu.
Danas pare broje nepismeni.
Ajde dobro.
Ako ne misliš da predaješ, zašto bi uopšte učio?
Jer oni koji čitaju i pišu zadnji stoje u redu za hleb.
Neki i ne stoje.
Dobar dan, profesorka.
Jednačina je jasna:
Autoritet jednako količina love plus pametno trošenje.
Koliko za poster "Anlimitida"? -Original je. Dvadeset.
Gde si nabavio jaknu? -Stara mi kupila.
Prava ili lažnjak? -Prava svinjska koža.
Šta je smešno? -Ništa.
Pazi ono. Čemu gužva?
Samo nemoj da svršiš po kartama.
Odakle im takve gaćice? Naše devojke takve ne nose.
Čije ti to gaće gledaš?
Video sam ih.
Da, mo'š mislit...
Jesam, na raspustu. Na selu.
Da nisi gledao babine gaće?
Ozbiljno?
Ma daj, ne znaš je.
I kakve je gaćice imala?
Znaš, kao bakine zavese, s jagodicama.
S jagodicama? -Da.
A ispod gaćica?
Sad moram sve da ti ispričam?
Zajebavaš me?
Hoćeš ih uzeti?
Kao da nisam sve to već video.
Hej, može pomoć?
Ne možete samo da dodate?
Hoćeš i masažu?
Nisi kod kuće, jasno?
Hoćeš loptu? Dođi po nju!
Slušaj, kujo... -Odjebi!
Smiri se, šestorica su. -Ma pizde su.
Vraćaj loptu, pederu! -Goni se!
Dođi ovamo, kujo! -Koji kurac!
Urlam bilo šta, samo da zvuči kao ratni poklič
i da izgledam kao pijani, besni kreten.
Naravno, slušali smo svakakve psovke, kako će nas uhvatiti i srediti.
Da ne znamo u šta smo se uvalili.
Ali to su bile samo prazne reči utehe.
Zdravo, Rimantase.
O, zdravo.
Baš je arogantan.
Šta gledaš tako kasno?
Nemački program.
Zar to nije za odrasle?
Pa nisam više dete.
Učim nemački. Tako lakše pamtim reči.
Ma da, pravi Nemac.
Ukrug!
Imaš saglasnost od mame?
Izabrali su me kao najboljeg u generaciji,
ali ovde godine nisu važne.
Navikao si da budeš buldožer, a ovde odlećeš kao iver.
Ponos ti odmah strada.
Čim dotakneš loptu, već si na podu.
Ali čekaj, prvo moraš da je dobiješ.
Jer ponekad trčiš i kao da nosiš plašt nevidljivosti.
Nekim likovima sam morao da dodam, hteo - ne hteo.
Ruke ti se tresu, ali moraš da stisneš zube i dodaš
jer su oni očito povezani.
Prezimena poput Šiaulis, Baranauskas...
Možda su to isti likovi zbog kojih ceo Šjauljaj drhti.
Trening je super, pijaca je super, ali bez devojke si klinjo.
I tako sam pomislio da je vreme za napad na tvrđavu.
Kao neki srednjovekovni vitez.
Zdravo. Gde ćeš? Kući? -Zdravo.
U muzičku školu.
Sećaš se da si mi lani za rođendan dala svoju fotku?
Išao sam i ja u foto-studio, fotkao se.
Pa sam mislio, dođi do mene da ti se potpišem.
Matori su mi na selu. Hoćeš sok?
Može.
Nećeš reći Mindeu?
Zašto Mindeu?
Obećaj.
Časna reč.
Šta je?
Šta nije u redu?
Prvi ti je put? -Zašto pitaš?
Oblači se, brzo!
Edita, oblači se!
Rimantase!
Zašto samo sediš?
Je li neko... -Otvaraj vrata!
Bože blagi! Dete, jesi li poludeo?
Edita, oblači se i idi kući.
Edita, oblači se i idi.
Imaš li ti uopšte mozga?
Kako da sad odemo kod Glavekasovih?
Oni ne znaju. -Ne znaju.
Ti si je pozvao?
Jesam. Rekli ste da budem drag prema njoj.
Mislili smo na lepo prijateljstvo.
Mogao si da nas upozoriš pre nego što si je pozvao na početku veze.
Nismo u vezi. -Niste?
Nismo!
Bilo je kasno za pridike, pa je razgovor bio uopšten.
Rekli su da sam idiot i da ih uvaljujem u neprijatnu situaciju.
Kakvu situaciju?
Rekli su da sam konj koji sebi uništava život.
Ali meni se činilo da tek počinjem da živim.
Pitali su me kako mislim da odgajam dete.
Znači moram da se borim za pravo da želim devojku?
Je li to nešto loše?
Šta je onda dobro?
Možeš da sediš kod kuće i pišeš domaći dok ne maturiraš.
Dobro, završiću školu i odlazim iste sekunde.
Rims, dodaj, dodaj!
Dobro je.
Idemo! -Rims, dodaj, dodaj!
Bravo!
Treba malo čvršće, ali super!
Znaš za utakmicu u Kaunasu? -Znam.
Igraš osmicu. -Ja?
Isprobaj. -To je za mene?
Ako odigraš dobro, ostaješ.
Hvala.
Sve u svemu, s devojkom nije upalilo,
ali neću sad da sedim kod kuće i drkam.
Čovek mora da krene na nešto ozbiljnije.
Već si se vratio? -Da.
Šta radiš? -Slušam muziku.
Pogledaću posle. -Dobro, samo pogledaj...
Škola je u redu?
Jeste.
A ragbi?
Pa, dobro je.
Prema sovjetskom naučniku A. Svedušijusu,
gornji svod vagine posebno je osetljiv kod 19% žena.
Zaboravio si knjigu.
Već sam je pročitao.
Ma šta je uopšte taj svod?
Erotsko uzbuđenje postiže se i ritmičnom muzikom,
poput Ravelovog Bolera...
Šta? -Bolero.
Stravinskijevim Posvećenjem proleća i vidi ovo, Bizeovim baletom Karmen.
Bize... -Dobar dan.
Imate kobasice? -Imam.
Minde!
Pomoći ću.
Da mi to vidimo.
Dvadeset, je l' da? -Da.
Požuri.
Hoćemo li probati ovde?
Budalo, idemo na pravu pijacu. Ovde mogu da nas pokupe.
Ne kmeči. Ko će nas pokupiti?
Uvek postoji prvi put.
Prvi put mora da bude krvi na čaršavima.
Da, pričaj mi o čaršavima.
Dobro, dobro. Idem da usitnim lovu.
Pošto su kobasice?
Pet komad. -Odakle su?
Sa sela. -Kojeg sela? Černobila?
Imaš papire?
Nisu moje. Samo sam prolazio, pa me frend zamolio da pripazim.
Zato stojim tu. -Frend, kažeš.
Kako se zove taj frend?
Papire i ličnu.
Ostalo mi je kod kuće.
Adresa i telefon. Popričaćemo ti s mamom.
Možete li, molim vas, bez mame?
Mama mi je vrlo bolesna.
Država više ne daje lekove,
pa kupujemo privatno, a znate kakve su cene.
A stari mi je pijandura.
Popije sve što mama zaradi. -Dobro, dobro.
Samo razmislite. Kako da preživimo?
Ja sam im i otac i majka. Moram da donesem hleb na sto.
Jebote! Doveli ste nam balavca!
Daj mi to belo dupe!
Rimantas Kmita. Zapišite adresu. Pišite!
Evo provoda! -Rimantas Kmita!
Sad je sve jasno.
Nema love, nema jakne, nema kasetofona.
A ni normalne devojke, barem ne u skorije vreme.
Šta gledate, luzeri?
Dobro, sledeći. Opet. Dobro.
Dobro je.
Birajte. -Mi ćemo loptu.
Koju stranu hoćete?
Ovu. -Ovde?
Može. Želim vam dobru utakmicu!
Pozdravite protivnike! -Ura!
1, 2, 3! "Točkovi"!
Jače, jače!
Rimants, idi, idi!
Idemo! Do kraja!
Hajde.
Novi igrač "Točkova", R. Kmita, odigrao je sjajno.
Bio je... -Daj meni.
Najbolji strelac utakmice.
Zdravo.
Sutra mi je rođendan. Došla sam da te pozovem.
Doći ćeš?
Ako mi ništa ne iskrsne.
Šta je to?
Editi je sutra rođendan. Pišem joj čestitku.
Izvoli.
To je članak o meni.
Kolege s posla su mi te hvalile.
Rimantasu dobro ide, u novinama je.
Pozvala sam trenera i pitala ga ko ti je dopustio da igraš.
Rekao je: "Pa vi ste napisali saglasnost."
Jesi li uopšte mislio da mi kažeš?
Da sam pobedio? Ili da igram za "Točkove"?
Hoćeš da završiš u kolicima?
A ti hoćeš da ceo život sedim kod kuće?
Ne želim da nastradaš.
Igraj nešto drugo, ne ragbi.
Rado, ali nisam Sabonis.
Ako budem stalno igrao s juniorima, neću napredovati.
Ne želim da igraš sa seniorima.
Igraj košarku!
Možda onda ne bi trebalo ni ulicu da prelazim.
Mogao bih da se i ugušim hranom.
Da igraš košarku, ne bismo ovako razgovarali.
Naravno, mi nikad nećemo biti na TV-u.
Neće vikati: "Litva"!
Ali znači li to da ne smem da igram ragbi?
Da ne smem da dam sve od sebe?
Mama, igram jer želim nešto da postignem.
To nije samo ubijanje vremena. U tome je razlika.
Sledeći put kad ti zatreba saglasnost, obrati se meni.
Vidi, vidi, Džordan iz Šjauljaja!
Opa, kujo, što si se skockao.
Ne seri.
Hoćeš malo "Kraun Rojala"?
Nosiš to kod Glavekasovih?
Malo za podizanje, sa sokom.
Za šta da te podigne?
Znaš da ima prazan stan.
I? -Šta i?
I ništa. -Ma beži.
Slušaj, šta si joj kupio?
Onaj nakit što smo uzeli u Rigi.
Ozbiljno? -Zašto ne? Ostala je cela kesica.
Šta? -Ništa.
Srećno i da bude puno love. -Hvala.
Zdravo. -Zdravo.
Zdravo. -Sedite.
Vidi, Minde, francuska salata!
Nisam je jeo sto godina.
Ja ću blizu kolača. Trebaju mi kalorije...
Jao, uzeo sam ti mesto. Sedi, sedi!
Možda se uguram. Nije mi guzica tako velika.
Zar ćemo sad čitati novine?
Hoće li "Točkovi" osvojiti kup deseti put zaredom?
To ćemo još videti.
Daj beži, Džordane.
Daj da vidim!
Ali tebe nema ovde.
Da, to su Dani i Tomi.
Oni su bili na klupi.
Da. -Da.
Novinari su snimili pogrešne slike. Rimants Kmita.
Izgleda da se ne poznajete.
Nazdravimo za naše komšije!
Recite osobi do sebe svoje ime.
Onda oni neka kažu nešto što počinje na to isto slovo.
Možda bi trebalo da gradimo i kule u pesku?
Zdravo, ja sam Edita. -Pa, zdravo. To znam.
Moraš reći nešto što počinje na "e".
Pozajmiću ovo. Zdravo.
Erotika. -Minde!
Zdravo. -Monika.
Monika, drago mi je.
Idemo na sledeću igru.
Uzmite papir.
Na jedan napišite ime, na drugi deo tela, na treći radnju.
Onda ih izvlačimo jedan po jedan i to radimo s tom osobom.
Izvuci jedan, Edita!
Rimants. -Znao sam.
Znao si šta?
Rame.
Gristi.
Jao, dođavola!
Šta to radiš? Ja sam na redu.
Ne, ja sam. Ko dobije ugriz, taj igra.
Jedan po jedan. -Da, jedan. Monika.
Da vidimo... Uho.
Maziti.
Može?
Dobro. Evo još jedne igre.
Da vidimo ko može najduže da stoji na komadu papira.
E, ovo je teže.
Stojimo.
Stojimo, stojimo.
Dobro, sad me pusti.
O, Bahov Galeb. Baš sam ga pročitala.
Edita, tebi se svideo?
I ne baš.
I ja sam to čitao. Predobra je.
Ti to ozbiljno? -Pa, da.
I Minde je čitao. Oduševio se.
Je l' da, Minde?
Da, čitali smo zajedno.
Dobra knjiga. Stvarno.
Rimants, možeš doći malo da mi pomogneš?
Ja ću ti pomoći. Samo tren.
Idem da gledam nemački program.
Čekaj.
Pitaj za Monikin broj.
Ma daj, jesi lud?
Daj...
Pitaj. Za sebe.
Rekla sam ti, to je to. I ne vraćaj se.
Čekaj, možeš da mi daš Monikin broj?
Šta?
Slušaj. Hajde. Daj ga.
Ti. Imaš li ti uopšte pojma koliko ona knjiga pročita?
Pa šta onda? -I koliko jezika zna?
I u koju školu ide?
Roditelji su joj najbolji doktori u Šjauljaju. Jesi li to znao?
Pa šta onda. -Eto šta.
Nisi na njenom nivou.
Svejedno.
Kaputi se ostavljaju u garderobi.
Nije to kaput.
Čujte, imate li knjigu Galeb?
Džonatan Livingston?
Tako nekako.
Imaš li našu legitimaciju? -Ne.
Zašto ne?
Upisaćemo te, pa možeš da dolaziš češće.
Jedan galeb je baš voleo da leti.
Svi mu govore da se brine za hranu
i gnjave ga, ali on samo želi da leti i izvodi trikove na nebu.
Dobro, mislim u sebi, onda leti, galebe, i nemoj da jedeš.
Ni meni mama ne dozvoljava da igram.
Kaže da od toga nema hleba.
Pa zašto onda igramo?
Zašto taj galeb toliko voli da leti?
Igramo jer nam je zabavno. Šta ja znam?
Nije ovo košarka. Nećemo biti zvezde i bariti komade.
Svi žele da nas poteraju, kao da smo divlje svinje
koje samo uništavaju travu.
Ako budem morao da pišem neki sastav za školu, pisaću o ragbiju.
Eto zašto sam ja kao galeb Džonatan.
Zdravo. -Šta ima?
Došle smo da gledamo.
Super. Nisam znao da voliš ragbi.
Fora što ste pobedili. Čestitam.
Hvala ti.
Opet bi trebalo da izađu fotke u novinama.
Šta radiš posle?
Ne znam. Ništa.
Želiš možda do mene?
Sutra.
Mogli bismo da razgovaramo.
Možda nije loša ideja.
Navratiću ako mi ništa ne iskrsne.
Može. -Može.
Ako mi ništa ne iskrsne...
Šta to gledaš? -Srećno mesto.
Šta je bilo? -Ništa.
Znaš ko je došao na moju utakmicu?
Ko? -Monika.
Ona s Editinog rođendana.
Imam sudar s njom.
Pozajmićeš mi jaknu?
Sama je došla.
Pročitao sam u jednom časopisu
da je Brus Li pisao pesme i meditirao.
Znaš li ti to? -Da, da.
Pesme i meditacije pomogle su mu da postane karate zvezda.
Zato sam počeo da gledam koja je fora s tim pesmama.
Nije li malo usko?
Brus kaže da moraš biti kao voda.
Nije loše.
Voda? -Da. Voda kao da je najslabija.
Ali niko ne može da je pobedi. Shvataš?
Zar Van Dam nije napisao da moraš biti kao "Kraun Rojal"?
Nemoj sad da svršiš u gaće ovde.
To ti je stara kupila? -Nebitno.
Stavi ga, pusti neku mjuzu i opusti se.
Ko je pod stresom? -Dobro, dobro, Džordane!
Unutra je moja kaseta. Meditativna Enigma.
Dobro, Brus Li, da vidimo vrede li išta ti tvoji trikovi.
Šta hoćeš?
Došao je kod mene.
Zbog zadatka.
Zdravo.
Doneo si knjigu? -Jesam.
Rimants, Darijus. Moj brat.
Uđi.
Malo si poranio.
Ovo je za tebe. -Hvala ti.
Daj mi sekundu. Sedi ovde.
Doneću kolač.
Ko je taj klipan? -Samo nemoj da počinješ.
Zna li tata ko nam se vuče po kući? -Daj se smiri! To mi je školski kolega.
Iz škole za delinkvente.
Šta ti je? Gubi se! -Idem ja.
Gde ćeš? Rekao si da ideš!
Pazim da gangster ne pokupi nešto.
Šta? Sranje! Darijuse!
Izvoli.
Nešto nije u redu?
Sve je okej.
Voliš konje?
Pastuve.
Dobro, pastuve.
Velika je razlika.
Konji rade. Pastuvi su slobodni.
Kao galebovi.
Zašto galebovi?
Pa, voliš onog Džonatana Livingstona.
Da, istina.
Zdravo!
Šta? Ništa...
Bojiš se da ću te otrovati? -Šta?
Ma ne.
Znači čak i ragbijaši čitaju.
Naravno, i to puno.
Misliš da smo mi neki tupani?
U ragbiju moraš da razmišljaš strateški. Moraš da uključiš mozak.
Nije to kao onaj američki fudbal gde staviš kacigu,
pa pokušavaš da probiješ zid kao kakav idiot.
Trener nam stalno govori da će ragbi od nas napraviti prave ljude.
I je li napravio?
Ne znam još, ali nismo postali gori. To je činjenica.
Vidimo se, majku mu!
Kakve knjige ti voliš?
Svakakve. Zavisi od raspoloženja.
Sviraš gitaru?
Zapravo violinu, ali želim da naučim gitaru.
Violina nije baš za mene.
Zašto je onda sviraš?
Roditelji žele da završim muzičku školu.
Znači oni sviraju, pevaju, bave se muzikom?
Ne.
Sigurno idu na koncerte.
Za Novu godinu.
Zašto onda toliko žele da budeš muzičarka?
Ne muzičarka nego čovek.
Smatra se da bi kulturan čovek trebalo da razume muziku.
I kažu da je dobro za držanje.
Da, moraš da stojiš uspravno...
A šta rade tvoji roditelji?
Leče ljude.
Pogotovo mene i Darijusa.
Gde su trenutno?
U ragbiju možeš provesti 10 minuta gurajući se i naguravajući blizu crte.
Izgleda da ćeš uspeti.
Metar, pola. A sudija onda da dosudi novi skram na pet metara.
Krećeš iz početka. Probijaš se.
U gužvi ruku, nogu i tela, neko uspe da prebaci loptu preko linije,
ali protivnički tim podmetne ruku baš tamo gde bi trebalo da dodirne tlo.
I lopta na kraju ne završi na zemlji.
Slušaj, jesi li čitao Idiota?
I najmanji razmak je ipak razmak.
A premostiti taj razmak koji gotovo da i ne postoji nije lako.
Vratio sam onu. Imate li možda Idiota?
Dostojevski? -Mislim da da.
Šta? -Ništa.
Ali on samo priča sam sa sobom. Misliš da ne laže?
Misliš da je lako biti tako jednostavan?
Ali nema tu ništa jednostavno.
Ko? -Knez Miškin.
Tačno, da. -Da.
Zamisli, on je dobar jer misli da su svi drugi dobri.
Možda.
Moram da idem. Imam matematiku.
Ne smem da je propustim.
Jesi li čitao Vešticu i kišu?
Izvoli. -Hvala.
Hvala. -Ljudi, nemojte toliko!
Ne srami se. Uzmi jedan ako hoćeš.
Neću sendviče.
Šta to čitaš? -Ništa.
Rimants, ideš li ili ne? -Da.
Reprezentaciju je većinom činila prva postava "Točkova"...
O čemu razmišljaš?
Nebitno je. -Zašto?
Zato što sam zaljubljen.
Ma da? A koga ti voliš?
Dostojevskog.
A možda i tebe.
Pet knjiga u mesec dana, nije loše.
Jesi li ih stvarno sve pročitao?
Jesam.
Reci mi o čemu su "Ogrlice od zelenog jantara" Sigitasa Gede?
To su pesme.
Pesme o čemu?
O reinkarnaciji. Sve se događa u isto vreme
i na istom mestu, stoleća su se izmešala kao u nekoj centrifugi.
Daj mi svesku.
Spremna sam. Petak u 11.30, hotel Šjauljaj.
Hvala vam.
Ima li tvoja stara tog Bizea ili Bolero?
Ma kakvi.
Treba mi neka klasika, čoveče.
Želiš da se praviš važan pred onom malom?
Monikom.
Moja meditativna Enigma ti nije dobra?
Mislim da mala Glavekas to ima.
Ideš da je pitaš?
Šta je bilo?
Ne valjaju ti rezanci?
Nemoj počinjati! -Daj, budi muško!
Nemoj počinjati, čuješ! Nema šanse!
Kažu da moraš da misliš na nešto drugo, pa ćeš duže izdržati.
Ali ne navode primere.
O čemu bi ja trebalo da razmišljam u toj situaciji?
O kobasicama? O knjigama?
Nikad nisam shvatio kako bi to trebalo polako,
kako vladati situacijom.
To ti je kao u ragbiju kad ideš prema zoni,
a svi pokušavaju da te sruše.
Tako si blizu, osećaš to...
Kao da si već položio loptu.
Samo još sekunda i sva ta napetost pretvori se u euforiju.
Kao da ti nešto drugo teče venama
i na par sekundi osetiš pravu sreću.
Čuj, tražiš li neki posao?
Da, nešto jednostavno ne bi bilo loše.
Laka kinta. Izbacivač u klubu Konjušnica.
Odradiš i ideš kući.
Dvadeset za noć.
Može.
Samo za početak.
Ako se dobro zaradi i sve je u redu na ulazu, možda i trideset.
Budem li radio svaki vikend, biće solidno.
Bliži mi se doček Nove godine s devojkom i ne želim to da upropastim.
Kupiću joj neki poklon.
Dobro si to napisao.
Sviđa ti se Mačernis?
Ne znam.
Da ne znaš, ne bi tako dobro napisao.
Možda vam se samo tako čini.
U zadnje vreme dobro pišeš, puno čitaš.
Možda te to stvarno zanima?
Možda i ne.
Čuješ li, Mačernis, 10 od 10 za sadržaj?
Čekaj, ne okreći stranicu.
Inače ne bih kupovao gaćice za Moniku,
ali reklama je bila u stilu: "Dame i gospodo..."
Kao da su to gaćice više klase. Damske, vrede svakog novčića.
Dobro veče!
Zdravo. -Zdravo.
Dođi malo ovamo.
Rekla si da ideš kod Mantasa. -Da, idemo.
Ko je on? -Prijatelj.
Prijatelj?
Dobro veče.
U koju školu ideš?
Trinaestu.
Šta planiraš da studiraš?
Čuj, možeš li da pričekaš napolju?
Može.
Rekla sam ti da ne dolaziš.
Ali nisi se pojavila. Mislio sam da se nešto desilo.
Kako da znam? Čekao sam pola sata.
Izvedi to još jednom i čekaćeš puno duže.
Smiri se.
Nisam shvatio
ko je više išao na živce Monikinom tati,
ja ili neki Mants.
Ali to je bila sitnica prema onome što me dalje čekalo.
Bio sam šokiran, ali ne zato što smo završili u nekoj palati
nego zato što sam tog Mantsa već sreo.
Ganjao je mene i Mindea po kvartu s nekim balavim luzerima.
Dodaj loptu, pederu!
Stajao sam tamo šokiran ništa ne shvatajući.
Mants, ovo je Rimants.
Zašto je on ovde? Zašto smo mi ovde?
Zdravo.
Mants.
Rims.
Znači idu zajedno u razred.
U govnima sam do grla.
Sve u redu?
Da, da.
Ovo je Rimants.
Taj Mants je u prošlom životu morao biti neki panj.
Išao mi je na živce s lovom svojih roditelja,
svojim školskim kolegama koji blebeću samo o košarci
i fakultetima u Rigi i Talinu na koje se prijavljuju.
Šta tebe briga gde ja idem na faks?
I onda mi pričate bajke kako sve zavisi
od talenta i truda,
učenja i rada.
Poklone u kesu, ekipa.
Ubaci jedan da dobiješ drugi.
Dosta mi je tih sranja.
Sve zavisi od toga koliko ti roditelji imaju para.
Hvala. Ti nećeš ništa da ubacis?
Imam samo poklon za tebe.
U redu je.
Ko još nije, u kesu, u kesu.
Prejako.
Razmenimo poklone!
Želim da ti dam ono što sam ti kupio. -Hvala, ali ja sam svoj već ubacila.
Takav je bio plan.
To je samo za zabavu.
Da, shvatam. Čekaj.
Za tebe.
Stvarno si poseban!
"Za mog frenda nema drugog puta. Život mu vredi od šuta do šuta.
Danas u kvartu na starom betonu, sutra se vidi na NBA tronu.
Čim otvori oči, pre nego što shvati, on misli na koš koji će dati.
Ruke i noge spremne za let, ko Marčuljonis želi da pokori svet.
Ruke mu gore, telo vrišti od boli, al' on i dalje samo taj teren voli.
U srednjoj je vođa, kapetan bez mane, a u mladoj repki već broji dane.
Kad turnirima dođe kraj, među profićima čeka ga sjaj.
Nije ga briga za Čikaga sjaj. Jer Šjauljaj je njegov kraj.
Šjauljaj! Šjauljaj!
Ekipa iz Šjauljaja!
Onda ide na teren u Kaunas Arenu, u litavski hram, na najveću scenu.
Zakucaće i pogoditi s distance, dok protivniku ne uništi sve šanse.
Prave šou dok ih verno pratiš, postanu brend pre nego što shvatiš.
Kad dobije ugovor na milju, boli glava,
znaće da je njegov san postao java.
Biraće šta mu odgovara,
zameniće zeleni dres za par Najkica."
Šta je? -Šta?
Šta nije u redu?
Ljubomoran si? -Nema šanse.
Znači nisi ljubomoran?
Mantase, dosta je.
Mantase!
Pederčino, ko ti je dozvolio da to diraš?
Ima li još neko muda?
Vreme je da odeš. -Onda idemo.
Samo ti.
Gde je Minde?
Dobar dan!
Ovamo! -Ko su svi ovi?
Remiganova ekipa. Upoznao sam ih kod Zlatnog.
Ispovraćaćeš se, idiote.
Imaš frizuru kao Sem?
Ne, ovo je moj kvart. Ovo je moje dvorište.
Ruke sebi! -Ti si pravi NLO.
Ne, ne. Pomešala si me.
Ja studiram na poslovnom faksu.
Idemo! Idemo!
Srećna Nova godina!
Šta piješ?
Genijalno!
Šta?
Srećna Nova godina!
Smrznućeš se.
Srećna Nova godina svima!
Jurga! Uzmi i vrišti!
Na eks!
Srećna Nova godina!
Halo! -Dobar dan.
Mogu li da razgovaram s Monikom? -Istog trena.
Izbacivaču, učini nešto!
Ovamo se ne može u trenerci!
O čemu ti pričaš? Svi su u trenerkama.
Smiri se!
Trideset. -Hvala.
I ključ.
Daj mi deset.
Monika!
Idemo! -Slušaj, Monika!
Idemo, ignoriši ga.
Zvao sam Moniku, ali kao da udaram u zid.
Razmišljao sam kako da se iskupim njoj i njenim matorcima,
pa čak i njenim kolegama iz razreda.
Samo da se ona ne bi sramila.
Kad sam je konačno dobio, našli smo se.
Ali zašto bismo trošili lovu na hotel
kad samo treba da razgovaramo.
Onda ćemo videti.
Zašto si hteo da se nađeš baš ovde?
Šta ne štima?
Ovo je Konjušnica.
A ti voliš konje.
Pastuve.
Ali ja ovde ne bih držala ni konja.
Možda možemo samo da razgovaramo.
Može, razgovarajmo.
Idem u Škotsku.
Škotsku?
Šta ćeš u Škotskoj?
Ispiti, moram da se pripremam za engleski.
Već ga dobro govoriš. Šta još?
Gledaj, ja razmišljam o svojoj budućnosti, za razliku od tebe.
Za razliku od mene?
Imam posao, zarađujem. Zar to nije budućnost?
Ako si ljuta zbog Nove godine, žao mi je.
Moram da idem.
Samo tako?
Otključaj.
Kad odlaziš?
Sutra.
Sutra? Zar ne možemo da se oprostimo zadnji put?
Mogu uzeti onaj hotel ako baš hoćeš.
Samo otključaj.
Zašto Monika odlazi bilo je teže razumeti nego Dostojevskog.
Sve je izgledalo tako jednostavno.
Upadne i ide.
Ali zašto ona? Zašto sad? Zašto Škotska?
Hteo bih neki odgovor.
Sve je bilo kao u magli. Nisam mogao bistro da razmišljam.
Setio bih se Monike i od njenog mirisa zavrtelo bi mi se u glavi.
U glavi mi se vrti, u ustima mi se skuplja slina.
Oslabio bih samo razmišljajući o Moniki.
Inače ne osećam slabost, osim ako nisam baš bolestan.
Monika je moja bolest.
Bolest s kojom želim da živim.
Onda sam pomislio, mi zapravo ne prekidamo.
Kad se vrati, bićemo zajedno.
Živećemo zajedno, odgajati decu zajedno.
Ko bi hteo da predstavlja školu na književnom takmičenju u Šjauljaju?
Ne znam nijednog takvog gubitnika u celom Šjauljaju.
Ko pristane, dobija dve petice.
Ovo je odlična prilika da popravite ocene pre mature.
A o čemu moramo da pišemo?
Kako to misliš? O čemu god hoćete. To je književnost.
Možete da pišete pesme, prozu, dramu.
Znači tema je slobodna?
Jeste.
Dobro, onda ću ja. Koji je rok?
Rims, sereš!
Možda želiš da budeš novi Baranauskas?
Možda i hoću. Šta te briga?
Da me neko pita imam li devojku, rekao bih da imam.
Samo je nakratko otišla iz grada.
Mogu da verujem da je Brus Li pisao pesme, ali ti...
Šta je tako smešno? -Ništa.
Ali kad se vrati, moram biti spreman.
Da je oduševi moja promena.
Nisam osećao pritisak klasika.
Nisu me brinuli uticaji.
Imao sam osećaj da sam pročitao gotovo sve,
pa mi pisanje nije izgledalo tako teško.
Osim toga, koliko to može da traje?
Teže je naučiti pesmu napamet nego napisati par rima.
"Nešto se uvek menja.
Šta je danas na TV-u?
Pahulje padaju s neba, a glupi pas pokušava da ih pojede.
Neko čeka autobus kasno u noći, ali on neće doći.
Žena stoji pored puta i ne može preći na drugu stranu.
Život mirno teče. Ljubav ponekad zna biti čudna."
Drugim rečima, dobio sam te dve petice
i neke potpuno bezvredne knjige.
Mislio sam da bi Monika sad mogla ozbiljnije da me shvati.
Nisam više samo čitalac, nego pisac.
Ej, Samova frizuro!
Zdravo. -Zdravo.
Šta radite ovde? -Ništa, obilazimo svirke.
Šjauljaj je litvanski Mančester.
Šta? -Mančester.
Zašto Mančester? -Kako zašto?
I Mančester ima dosta sjajnih bendova.
I muzeje, pozorišta, ma znate.
Sve na jednom mestu.
Nije loše, ima dosta ljudi. -Da!
Idemo bliže!
Idemo!
"O tebi, ooo!
O tebi, ooo!
O tebi, ooo!"
Sve je sijalo novim bojama.
Nisam hteo da budem drukčiji, hteo sam da budem kao i svi drugi.
Iako se verovatno videlo da sam drukčiji,
da zapravo ne shvatam te spike, tu mjuzu.
Slušajte.
Nego...
Sutra je otvaranje foto-izložbe u galeriji.
Možda želite da idete?
Može, u redu.
Fora. -Fora.
Ja ne mogu.
Kul. -Kul.
Rekao si da se ne sećaš. -Sad se sećam.
Od Monike još nema pisma.
Bio sam malo uzrujan. Je li tako teško napisati par reči kad sletiš?
Onda sam pomislio da joj se tamo sigurno svašta događa...
Bolje da se ja brinem za svoje stvari i svoju budućnost.
Zato me nije previše brinulo što idem na otvaranje s Jurgom.
Mislio sam da će se Moniki svideti što ulazim u umetnost.
Razumeš li išta što govori?
I ne pokušavam.
Sve je tako duboko i teško, normalan čovek nema šanse.
Kako onda znaš šta ima smisla, a šta nema?
Posle toga, Jurga i ja zujali bismo po Šjauljaju.
Sve je bilo isto, ali počeo sam da stvari gledam drukčije.
Isti kiosci, pijace, puni istog smeća.
Ali u svemu tome nađeš put u neki drugi svet.
Vidi! Vidi! -I?
Kao neka Alisa u Zemlji čuda.
"Svakog proleća moja se duša odene i izađe napolje.
Pokušavam da je pitam gde ide, ali ona ne zna gde, ne zna gde."
Šta? -Ništa.
Ovo je dobro. "Sveznajuća devica ima obredne telesne odnose
sa svim starim bogovima Žemaitije.
Kestutis ju je uzeo na dinama koje je šibao vetar..."
Je li to tvoja prijateljica? -Gde?
Tamo. Upravo je prošla.
Verovatno sam to smešno pročitala.
Znaš, i ja sam napisao neke pesme.
Ozbiljno? -Naravno.
Da čujem!
Ovde? -Da.
U redu.
"Majka je hodala ulicom s kišobranom.
Kad je pala kiša, nije imala gde da ga stavi.
Ali imala je kišobran."
Šta?
Jurga me prihvatila takvog kakav jesam.
Osećao sam se slobodno.
Mogli smo da razgovaramo o bilo čemu, kao da je frajer,
kao s Mindeom.
Minde je našao novi posao,
pa je i mene ubacio.
Nisam mogao da kažem ne. Trebao mi je predah od sve te drame.
A i zaraditi nešto ne škodi.
Šta to čitaš?
Ovog Erlikasa.
Čuo sam za njega. Šta on piše?
Pesme. Prozu.
Kao Brus Li, a?
Tako nešto, da.
Jesam li razmišljao o Moniki?
Naravno da jesam, ali sve je bilo kao kroz maglu.
Zamislite da ja
odem negde van s ragbi ekipom i ne pozovem...
Zatvori oči. Ne gledaj!
Sada možeš da pogledaš.
Kruna za najboljeg pesnika Šjauljaja.
Pokaži mi! -Ne gledaj!
Iako mi je pred očima
još bila Monika kako na gitari svira Metaliku,
počeo sam da osećam da bi mi Jurga stvarno mogla biti
rezervna devojka.
To je dobro.
Slično je. -Da?
Navikao sam da imam plan B.
NAJBOLJI PESNIK ŠJAULJAJA RIMANTAS KMITA
Dobro veče!
Gde ovde u Šjauljaju mogu da promenim novac?
U ovo doba ništa ne radi.
Hvala.
Koju valutu želite da promenite?
Dolare u lite.
Koliko?
Dvadeset.
Čekajte.
Mogu ja da vam promenim.
Ali po noćnom kursu.
Noćnom kursu?
Za tri.
Činilo se da mi se snovi ostvaruju.
Najbolje stvari dođu kad najmanje očekuješ.
Kao s Monikom. Upoznali smo se, zabavljali i sve je bilo jasno kao dan.
Rimantse, skidaj tu kapu!
Treneru, ne mogu, boli me uho.
Misliš da igraš utakmicu s tim?
To je kruna, ne kapa.
Mo'š misliti.
Dobro, dva na jedan.
U Šjauljaju postoji događaj pod nazivom "Izbor za najnoge".
Čuo sam da devojke idu tamo da se pokazuju frajerima.
Da bi bile na TV-u.
Ovo je za tebe.
Zašto? -Za tvoje lepe noge.
U redu.
Ako pobedim, kupujem nam karte za "Paradu ljubavi".
Može, onda ja plaćam hotel.
Neće nam trebati hotel.
Vreća za spavanje biće dovoljna.
Dobro, moram da idem.
Dobro veče, dame i gospodo!
Dobro veče, Šjauljaj!
Kad se Jurga odlučila na ovo, malo sam se iznenadio.
Rekla je da to radi iz čiste zabave
i zbog love.
Razumeo sam, ali nisam hteo da propustim priliku
da je vidim bez odeće iz radnje sa polovnom garderobom.
Iz čiste zabave.
Najdivnije noge samo za vaše oči!
Kad je Jurga izašla i kad sam je prvi put video
bez onih bakinih košulja i poderanih pantalona,
osetio sam kako mi se vrućina širi telom.
Iskreno rečeno, bojao sam se trenutka kad siđe s pozornice
i kad budem morao da joj kažem nešto više od "čestitam".
Stajao sam tamo, srce mi je lupalo kao ludo
i razmišljao sam o svom planu B.
Je li Jurga stvarno bila moj plan B?
I sada, posle burnog većanja našeg žirija,
aplauz za vlasnicu najdivnijih nogu,
broj 11, Jurga Jurgita!
Kako se osećaš?
Dobro.
Želiš li da kažeš nešto žiriju ili publici?
Ne znam. Hvala vam.
Nagradu će uručiti predsednik žirija! Dođite!
500 LITA ZA KOZMETIKU
Čestitam.
Hvala. Ali gle, ništa od love.
Šta ću s ovim glupostima?
Paradiram pred svima kao krava,
a ne daju ni pravu lovu.
Svi te samo gledaju zbog nogu.
Ne svi.
Šta radiš ovde, balavče?
Ne diraj ga, okej! -Šta ti radiš ovde?
Mantas! -Je li ti ovo devojka?
Idemo! Mantas!
Idemo! Ne diraj ga! -Šta je? Pustio sam ga.
Idemo, brzo!
Čekaj malo, razgovarajmo.
Negde drugde, sustići će nas ostali.
Ko ih jebe. S tobom pričam.
Ili požuri ili se vrati, pa se tresi koliko hoćeš.
Ja idem kući.
Zašto nisi pisala ni zvala?
Ofarbala si kosu?
I ti izgledaš drukčije.
Sad ideš u diskoteke?
Prijateljica me pozvala iz fore.
Volim te.
Koji kurac!
Sranje, Minde. Slušaj, šta se desilo?
Odjebi.
Pre sat vremena upali su neki klinci i pokupili svu lovu.
Koliko?
Puno, puno. Da si došao na vreme, mogli smo da ih savladamo.
Ali ti samo juriš za devojkama, a?
Sranje, čoveče, Monika se vratila.
Da, sad je Monika. Nemoj me jebati!
Naleteo sam na nju u Dugi. Nemam pojma šta se ovde događa.
Čuješ li ti sebe? Rekao si da ideš tamo s Jurgom.
Sad smo na gubitku zbog tebe.
Išao sam s Jurgom i naleteo na Moniku.
Vratila se iz Škotske. -Ma kakve Škotske?
Tvoja je Monika sve vreme bila u Šjauljaju.
O čemu to pričaš?
Edita mi je rekla.
O čemu jebote pričaš?
Pitaj je sam.
Ta jebena Edita uvek sere.
Slušaj, počisti ovo.
Ja idem da pozovem cvećara.
Jesi li bila u Škotskoj ili nisi?
Uplašio si me.
Ponašaš se kao divljak. -Pitam te jesi li bila u Škotskoj.
Nisam.
Onda nemamo o čemu da pričamo.
Volim te!
Ma da. -Ako hoćeš, skočiću kroz prozor.
Kroz koji prozor? -Želiš li da skočim?
Obrijaću je. -Šta ćeš obrijati?
Napraviću bilo šta. -O čemu to govoriš?
Čekaj! Čuješ li?
Idemo kod mene?
Roditelji su ti kod kuće.
Čega se bojiš?
Ne bojim se.
Želiš da ih upoznaš?
Možda. -Idemo.
Idemo.
Ovo je Rimantas. -Dobar dan. Prijatno.
Hvala.
Hoćete li nam se pridružiti? -Ne, idemo u moju sobu.
Možda neki desert? -Hvala vam.
Kasnije.
Jesi li mi uzela Tetris? -Gubi se odavde.
Možda da odemo u šetnju?
Čekao sam tvoje pismo svaki dan, kao kakva budala.
Sve vreme si se skitala po Šjauljaju,
a ja jedini nemam pojma.
Skitala sam se između kuće i škole.
Roditelji su mi visili za vratom.
Znam da to nije bilo u redu.
Ali nisam znala šta da radim.
Nemoj se ljutiti. -Ne ljutim se.
Moja maca se vratila.
Drukčija je, odvažnija.
Iako joj je ovo bio prvi put da je otišla, izgleda da joj je dobro došlo.
Dobro je što shvata da ne može bez mene
i šta stvarno oseća prema meni.
Malo sam se brinuo zbog Jurge,
ali među nama ionako nije bilo ničeg ozbiljnog,
pa zašto onda brinuti?
Drugim rečima, sve je dolazilo na svoje mesto.
Slušaj!
Samo tren.
Evo.
Zdravo.
Mater ti jebem!
Šta ti se dogodilo s licem?
Ništa. -Pokaži mi.
Nije ništa, mama.
Dođi kad ti mama kaže.
Bože moj, zlato, kako se to desilo?
U grmlju.
Znači više vam ne daju da trenirate na igralištu?
Ne pričam o ragbiju nego o grmlju.
Kakvom grmlju?
Tražio sam novčanik i izgrebao se.
A kako je tamo završio?
Neki ga je idiot bacio.
Je li ti uzeo novac?
Ne, bio je prazan, samo lična i autobuska karta.
U redu je, mama.
Ne razumem kako smo te odgajili. Ne znaš se ponašati niti reći istinu.
Virgis!
Bože mili, zlato!
Isuse.
Boli?
Bože mili!
Ne boli, mama.
Da, to je barem 200.
Sad je bilo važno samo da me Monika ne vidi ovakvog
i da tata ne mora da proda Opel Askonu zbog tog zuba.
Je li bolelo?
Nije, kao nov je. I još bolji.
Žao mi je.
Zbog čega?
Mrzim ga. -Koga?
Brata, zbog tog zuba.
Zaboravi brata. Kao što rekoh, zub je sad još bolji.
Hajdemo da živimo u Vilnijusu.
Ozbiljno? -Da.
Iznajmićemo mali stan.
Slušaj,
a da živimo zajedno u domu?
Koja je razlika? Matorci će ionako platiti.
Tvoji će platiti. -Ali živećemo zajedno,
nećemo nikome reći, niko nam neće smetati.
Samo smisli gde ćeš se prijaviti.
Jesam.
Na litvanski.
Filologija? Ti?
Evo.
Antanas i njegovi rekordi
"Antanas je oborio sve rekorde.
Istrčao je sto metara.
Čak i po kiši.
Skakao je udalj.
Po magli.
Ali rušiti nije lepo, pa makar to bio i rekord.
Rekordi su se vratili i srušili ceo Antanasov život
jedne lepe, tihe noći.
Zvezde su sijale visoko, visoko.
Ribe su spavale duboko, duboko."
To je to?
I?
Šta misliš?
Pa, zanimljivo je.
Super.
Šta je tako smešno?
Šta to znači?
Kakvo ti značenje treba?
"Zvezde visoko, ribe duboko."
A ti negde u sredini, krezub, sjeban.
Sviđa mi se.
Dva Širvenosa, dva Kunigaikščija
i kesicu.
I jedan Bond.
Vidi, Jurga. Jurga! -Ne viči, budalo.
Šta ima?
Ništa, malo smo na vazduhu.
Šta ti je to?
Glava.
Ljudska?
Pa, da.
Slušaj, hoćeš pivo?
Ne.
Dobro onda. -Dobro.
Evo, drži!
Jebote, dobro je da smo uspeli da zaradimo nešto sa strane.
Sad imam novi investicioni plan.
Ti i tvoje investicije. Znaš kako se to završi.
Ma nemoj!
Ja mislim da je prošli put sve bila tvoja krivica.
Je li? -Da.
Zašto onda pokušavaš da me uvučeš u sve te svoje posliće?
Tebi to zapravo i ne treba.
O čemu ti pričaš?
Ja jednostavno volim da zarađujem. To je kao sport.
Koliko si dugo znao,
a nisi mi rekao da je Monika u Šjauljaju?
Bilo mi te žao.
Koji kurac? Bilo mu je žao... -Koji kurac šta?
Sit sam bio i tebe i te Monike. Shvataš?
Samo nemoj da se ispovraćaš po sebi.
Kakav je plan?
Plan? -Da, investiranje.
Mislim da uzmemo lovu i naručimo neke džempere.
Stavimo imena na njih, znaš, Muči umesto Guči,
i Šavle umesto Šanel.
I onda ih prodamo u Krasnojarsku...
Kao i obično, Minde je davao gas kako je samo on znao.
Mogao sam da razumem da na posao gleda kao na sport,
ali zašto bi krasnojarski tupani kupovali džempere Muči,
to je mogao da razume samo Minde.
Ovo više nije bila poezija Brusa Lija nego njegova vlastita umetnost.
Uzmi moj deo i radi šta moraš.
Evo, izvoli.
Konačno je stiglo vreme
da nam pokažete šta ste naučili u ovih 12 dugih godina.
Ali nema razloga za brigu.
Zadubite se u svoju temu.
Pišite jasnim, kratkim rečenicama.
Ne gledajte u prijatelje.
Verujte u vlastite sposobnosti.
Srećno svima.
Sreća je bila prikladna tema.
Ali činilo se prilično jednostavno.
Samo moram da prođem litvanski, da upadnem na filologiju
i nađem studentski dom u kojem ću na miru živeti sa svojom Monikom.
Neće ti biti hladno? -Neće.
Imam još jednu.
Hoćeš li da pročitaš novine?
Pišu o tvojoj poremećenoj umetnici.
Kako to misliš mojoj?
Ona mi je samo poznanica.
Prava glava, odrezana.
Ispada da je odnela glavu u galeriju, izvela neki performans,
nešto nacrtala i onda ostavila glavu u kafiću galerije.
Neko ju je odneo u podrum, pa ju je neko našao i pozvao policiju.
A priča se već proširila...
Glavu je dobila iz mrtvačnice.
To je ionako glava mrtve osobe.
Bacili bi je pre ili kasnije.
Daj, molim te, ti umetnici nisu normalni u glavi. Čiste gluposti.
A ona je sasvim poremećena.
Možda umetnici ne moraju da budu kao svi drugi.
Sad si na njenoj strani?
Nisam ni na čijoj strani.
Ali uzmi Brusa Lija.
Ko bi rekao da lik koji trenira karate piše pesme?
Dakle. -Dakle?
Isto tako, niko ne misli da ragbijaš može da bude pisac.
A ta glava? Možda je to groteska.
Ali nije nikome naškodila uzevši je.
Dobro došli na prijemni ispit.
Samo nekoliko reči.
Dobili ste tri teksta
i morate odabrati jedan, onaj koji razumete ili koji vam se sviđa.
Zatim napišite analizu.
Imate tačno dva sata.
Srećno!
Nisam mogao da se setim odakle je proza, pa mi je ostala poezija.
"Jutro dolazi u nemirnim vozovima.
Njegovo svetlo sija duž metalnih šina.
Nebo, šuma i peron rađaju se
gde je nekad bila samo predivna tama."
Ne možeš napisati da je pesma toliko savršena da i ne znaš odakle početi.
Taj mi je nemir zapeo u glavi jer sam i sam bio u takvom vozu
i to mi je pomutilo pamet.
Taj preslatki smeh.
Ta besmislena Morzeova azbuka.
Što sam duže sedeo, to sam se teže koncentrisao.
Činilo se da u ovome nema nikakvog smisla.
Ne mislim pritom na Radauskasovu pesmu.
Gle, možda je ovo u redu.
Naći ću posao ovde.
Ti ćeš studirati, ja ću raditi.
Dogodine ću sigurno upasti.
Eto.
U redu.
Hoćeš bananu?
O, pesniče iz Šjauljaja! -Šta?
Pesniče! -Kako ide?
Šta? -Kako ide?
Možda da izađemo napolje da razgovaramo?
Hajdemo napolje da popričamo.
Prilično si dobro ovo organizovala.
Prilično dobro? Daj, molim te! Genijalno je, kao da si u Berlinu.
Oprosti što sam nestao.
A gde si bio?
Učio.
Šala.
Čuo sam da si imala nekih problema s onom glavom.
Jesam.
Gledaj, Jurga...
Imaš li vatre?
Možda želiš da dođeš sutra na moju utakmicu?
Videćeš kako razbijamo Žalgiris.
Stvarno ćete ih razbiti?
Stvarno, videćeš.
U redu.
Vidimo se onda.
Ko je koga razbijao nije bilo tako lako videti.
Nisam shvatao šta ne valja s mojom igrom.
Nadao sam se da će Jurga početi da navija
i da će sve doći na svoje mesto.
Ali desilo se upravo suprotno.
Noge su mi klecale, ruke bile teške.
U prvom poluvremenu Jurga se nije pojavila.
Sad imamo vetar u leđa. Jače i igrajte na njihovoj polovini.
Ne dajte im da pucaju! Skram je, ne okrećite ga!
Sad krilo. Dogovarajte se, držite svog čoveka, ne ostavljajte ih!
Rims, nemoj da uzimaš loptu! Zakači se da imamo više snage.
Rims, slušaj!
Zajedno! Jedan, dva, tri! "Točkovi"!
Nismo ni pomišljali da bismo mogli izgubiti.
Mi smo uvek bili muškarci protiv dečaka.
Uvek smo pobeđivali.
I ne samo pobeđivali. Osvojiti ligu bilo je gotovo pa uvredljivo
jer nam niko nije bio ravan.
Bili smo prva ekipa, jedina ekipa.
Zamislite onda tu sramotu kad neko obriše pod s vama
kao što smo inače mi činili.
Nisam to mogao da zamislim. Bilo je van mog poimanja.
Sve naše pređašnje pobede počele su da deluju sramotno:
kakva korist od njih kad je sada ovako?
Da je svaka pobeda bila važna, sve bi imalo više smisla
i poraz ne bi bilo tako teško podneti.
A sad se samo trzam kao na nekom rejvu.
Tuc-tuc-tuc...
Šta kažeš na ovo?
Za sahranu.
Planiraš da maturiraš u trenerci?
Mama! -A ovo crveno?
Možda crno.
Rekao si da ne želiš na sahranu.
Isprobaćemo ovo.
Dobro, ali bez kravate.
Profesorka litvanskog uverava te
da ti čitanje knjiga pomaže da razumeš život.
Ali nije tako.
Živiš stremeći nečemu i onda sve to nestane.
Odjednom i bez ikakvog objašnjenja.
Sada znam jedno: život je idiot.
Priđeš mu, a on te odvali po zubima.
Onako, iz čiste zajebancije.
Ali više nije bilo zabavno, samo magla u glavi,
bes i strah da si nešto propustio.
I jesi propustio, jer život nije samo idiot, nego i lažnjak,
jeftina kopija.
Ako premotaš traku u glavi, napokon ćeš shvatiti,
sve ovo vreme živeo si u svetu fejkera i lažnjaka.
Možda sam bio spreman da prihvatim da je ovde sve lažno.
Prave stvari nas još više živciraju.
Mogao sam da uverim sam sebe da je tako bolje.
Sve sebi sam stvoriš, kako ti se sviđa.
Minde, hoćeš li se slikati?
Može.
Tata!
Ideš danas u Maks?
Pleše ti se? -Samo sanjaj.
Hvala. -Hvala.
Šteta! -I gde ste upali?
Ja na pravo. Minde na međunarodne odnose.
Idioti.
A ti? -Računovodstvo.
Super. -Super.
Minde. -Šta?
Dobro, vidimo se kasnije.
Vidimo se.
Šta gledaš?
Ništa.
Baš me zanima kakve gaćice danas nosi.
Bakine zavese? Ili s jagodicama?
O čemu ti pričaš?
Stvarno sereš. -Zaboravi.
Ideš danas u Maks?
A šta mi drugo preostaje?
Jaja su mi se skuvala.
Ja sam bez gaća.
Sranje, Minde.
Pored Kuršenaija s oznojenim jajima.
Uskoro ćemo ih okupirati.
Slušaj, ajmo da napravmo plakat: Minde bez granica!
A Rims nema muda?
I tako se zapravo ništa nije dogodilo.
Uvek sam čekao da se nešto dogodi,
nešto što će promeniti sve.
Uvek mi se činilo da sam najbolji i da ću uvek pobediti.
A sada? Kakve sam opcije imao?
I od pisanja sam odustao. Ništa od toga.
"Miluje moj čamac,
baca moj san tamo-amo.
Gde god se okreneš, noć
Prekriva ti oči,
Prekriva nadu u tvom srcu."
Koga to planiraš da zakopaš?
Koga? Novac, sve.
Ako dođu da traže, neće imati šta da uzmu.
Ubaci onda i moj.
Hoćeš sačuvati pivo za sutra?
Želim ga sad.
Dobro onda.
Sranje, zaboravili smo tvoj kasetofon.
Smatraj ga svojim.
Možeš da ga uzmeš, ne treba mi.
Ozbiljno? -Da, ozbiljno.
Želim da živim bez buke.
Hvala ti.
Daj ovamo.
Kako je prošao onaj posao s džemperima u Krasnojarsku?
Prodao sam sve.
Nisam ni izašao iz voza. -Sranje.
Vratiću ti tvoju lovu.
Zaboravi.
Ozbiljno ti kažem.
I ja mislim ozbiljno.
Razmišljam da odem u Indiju.
Čemu se smeješ? -Ne smejem se.
Zašto u Indiju? -Zanimljivo je.
Sediš u tišini.
Vidiš kako žive pustinjaci.
Proučavaš jogu.
Hoćeš sa mnom? -Baš.
Pokušaću da upadnem u Klajpedu, čuo sam da ima slobodnih mesta.
A šta je s Monikom?
Monika je u Vilnijusu.
A šta je s tobom?
Ja sam s Južne strane.
Šta je s tvojim planom B?
Plan B je otišao na "Paradu ljubavi".
Brus Li reče da treba da budeš kao voda.
Skoro da i jesam bio.
I šta s tim?
Ništa.
Sve je samo otplutalo.
Oprostite, imate li hemijsku?
Zaboravite.
Sranje, pivo... -Slušaj, slušaj!
Hteo sam da budemo samo nas dvoje.
Ali ona je rekla: "Gotovo s tobom!"
Okretao sam se kao brod bez karte.
I udario nazad tamo gde boli.
Onda mi je zabila nož u srce.
Pa sam je potapšao po ramenu
i rekao: "Potrudi se jače!"
Bez izlaza, izbacio sam je napolje
Da uhvatim vazduha.
I?
Ne volim smrt.
To!