Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Danes si ali zmagovalec ali pa poraženec.
Jaz pa nočem biti poraženec.
Te dni vsi poskušajo ugotoviti, kdo so bili v prejšnjem življenju.
Jaz? Jaz sem igral ragbi.
Kot na Novi Zelandiji.
Nekoč sem gledal posnetek Lomujeve tekme.
On je za ragbi to, kar je Jordan za košarko.
Pa v Šiauliaiju?
Trenirali smo tudi na igriščih,
ki so bili bolj pašniki.
Bila so polna stez, kot bi po njih hodila divjad.
Kaj sploh znam poleg ragbija?
Mogoče še kaj, ampak samo na igrišču čutim, da počnem to, kar moram.
Da sem na pravem kraju.
Rimants, sem!
Kaj je? -Mamino soglasje potrebuješ.
Zakaj?
Ker igraš s starejšimi. Z njimi boš treniral.
Res?
Res. Ampak moja beseda ni dovolj.
Soglasje staršev potrebuješ.
No, pojdi!
Zaveži si vezalko!
Zdaj pa pojdi po žogo!
KRONIKE Z JUGA
Kmalu sem spoznal, da mi znanje z igrišča
lahko koristi tudi onkraj njega.
Posebej, če živiš v južnem delu mesta.
Pravijo, da je Šiauliai mesto koles.
Mogoče nekoč, toda tovarne so že zdavnaj propadle.
Živjo, punci. Kaj mislita, kdo danes vlada v Šiauliaju?
Vsi nekaj preprodajajo na tržnici, eni pa izsiljujejo preprodajalce.
Ampak Šiauliai je v bistvu mesto Van Damma in Schwarzeneggerja.
Telovadnice so na vsakem vogalu in povsod njuna posterja.
Tipi pridejo iz telovadnice prepričani, da živijo v nekakšnem filmu,
v katerem so glavni liki.
Glej to, sami Stalloni, Brucei Leeji in Van Dammi. Šiauliai.
Tu se odvijajo vaši filmi.
Poslušajte, Šiauliaijci!
Slišite? Ne?
Ponavljam! Šaolini!
Tu ste svoji na svojem. Kot doma.
Mojemu sinu Rimantasu Kmiti...
Dober dan.
Je ta nova? -Ja.
Brezzvezna je.
Aistė Araminaitė. -Tu.
Aida Bogužytė. -Tu.
Tvoja mama ne zna pisati?
Aurimas Akšys.
Mama misli, da je ragbi eno samo pretepanje.
Nekoč je prišla gledat tekmo in rekla, da je zastrašujoče.
Rimantas Kmita.
Tu.
Tebe pa še nisem videla.
Tudi jaz ne vas.
Prejšnjič sem ti dala neopravičeno uro. Imaš opravičilo?
Ja.
Tule.
Košarka?
Ragbi.
Zaradi športa ne misliš maturirati?
Kaj mi bo ta papir?
Edini papir, ki kaj pomeni, ima vodni žig.
Pojdi na svoj prostor.
Tema za spis.
Daj mi papir.
Si moral gobezdati?
Zdaj bomo zaradi tebe vsi nasrkali.
Do konca ure imate še 30 minut.
Kdor bere in piše, ne berači za kruh.
Danes vsi beračijo zanj, a ga ne dobijo vsi.
Kakšna korist je od šole? Učiš se in učiš, a čemu?
Kaj boš s tem znanjem?
Boš mogoče učitelj?
Poglej!
Kaj? Kaj boš z uhanom?
Puncam so všeč. -Kot da ve, kaj je všeč puncam.
Poglej ceno.
Danes denar štejejo nepismeni.
Prav.
Če ne misliš predavati, zakaj bi se sploh učil?
Kajti tisti, ki berejo in pišejo, stojijo zadnji v vrsti za kruh.
Nekateri sploh ne stojijo.
Dober dan, profesorica.
Enačba je jasna.
Avtoriteta je enako količina denarja plus pametno zapravljanje.
Koliko stane poster Unlimiteda? -Originalen je. Dvajset.
Kje si dobil to usnjeno jakno? -Mama mi jo je kupila.
Je pravo ali umetno? -Pravo svinjsko usnje.
Kaj je smešno? -Nič.
Glej to. Čemu taka gneča?
Glej, da ti ne pride na karte.
Kje dobijo take hlačke? Naše punce ne nosijo takih.
Čigave hlačke gledaš?
Videl sem jih.
Pajade.
Ja, sem. V vasi.
Si gledal babičine hlačke?
Resno?
Daj, ne poznaš je.
In je imela take hlačke?
Saj veš, kot babičine zavese. Z jagodami.
Z jagodami? -Ja.
Pa pod hlačkami?
Ti moram vse povedati?
Me zajebavaš?
Jih boš vzel?
Kot da ne bi videl že vsega tega.
Hej, lahko pomagata?
Nam je ne moreta podati?
Bi rad še masažo?
Nisi doma, jasno?
Hočeš žogo? Pridi ponjo.
Poslušaj, ti... -Odjebi!
Pomiri se, šest jih je. -Navadne pičke.
Vrni žogo, peder! -Jebi se!
Pridi sem, tepec. -Kaj kurac...
Tulim, da se le sliši kot vojni klic
in da izgledam kot pijan besni kreten.
Slišali smo že vsakršne kletvice, kako nas bodo ujeli in sesuli,
da ne vemo, v kaj smo se zapletli...
Ampak to so bile samo prazne besede tolažbe.
Živjo, Rimantas.
Živjo.
Je pa res aroganten.
Kaj gledaš tako pozno?
Nemški program.
Mar ni to za odrasle?
Saj nisem več otrok.
Nemško se učim. Tako si lažje zapomnim besede.
Ja, ja. Pravi Nemec.
V krog!
Imaš mamino soglasje?
Izbrali so me za najboljšega v generaciji,
ampak tu leta niso pomembna.
Vajen si biti buldožer, tu pa se počutiš kot iverka.
Takoj je ranjen tvoj ponos.
Čim se dotakneš žoge, si že na tleh.
Ampak čakaj, najprej jo moraš dobiti.
Kajti včasih tečeš in kot bi nosil nevidni plašč.
Tipom sem moral podati, pa če sem hotel ali ne.
Roke se ti tresejo, ampak pač stisneš zobe in podaš,
saj so očitno povezani.
Priimka, kot sta Šiaulys in Baranauskas.
Mogoče sta to tipa, zaradi katerih se trese ves Šiauliai.
Trening je super, tržnica je super, ampak brez punce si smrkavec,
pa sem pomislil, da je čas za napad na trdnjavo.
Kot kakšen srednjeveški vitez.
Živjo. Greš domov? -Živjo.
V glasbeno šolo grem.
Se spomniš, ko si mi lani za rojstni dan dala svojo fotko?
Tudi jaz sem se fotkal v studiu.
Pa sem mislil, da prideš k meni, da se ti podpišem.
Moji starši so na vasi. Bi sok?
Lahko.
Ne boš povedal Mindėju?
Zakaj Mindėju?
Obljubi.
Častna beseda.
Kaj je?
Je kaj narobe?
To počneš prvič? -Zakaj vprašaš?
Obleci se. Hitro.
Edita, obleci se!
Rimantas?
Zakaj kar sediš?
Je kdo... -Odpri!
Ljubi bog. Otrok, si nor?
Edita, obleci se in pojdi domov.
Edita, obleci se in pojdi.
Imaš sploh možgane?
Kako naj grem zdaj h Glaveckasovim?
Saj ne vesta. -Ne vesta.
Si jo ti povabil sem?
Ja. Saj sta rekla, naj bom prijazen do nje.
Mislila sva na lepo prijateljstvo.
Lahko bi naju opozoril, preden sta začela hoditi.
Saj ne hodiva. -Ne?
Ne.
Bilo je prepozno za pridigo, zato je bil pogovor splošne narave.
Rekla sta, da sem tepec in da sem ju spravil v neprijeten položaj.
Kakšen položaj?
Rekla sta, da sem konj, ki si bo uničil življenje.
Meni pa se je zdelo, da šele začenjam živeti.
Vprašala sta me, kako mislim vzgajati otroka.
Se moram boriti za pravico, da imam punco?
Je to kaj slabega?
Kaj je torej dobro?
Do mature lahko sediš doma in pišeš domače naloge.
Prav, samo šolo končam in isto sekundo bom odšel!
Rims, podaj, podaj!
Dobro.
Gremo! -Rims, podaj, podaj!
Bravo!
Malo trdneje, ampak dober si.
Veš, da bo v Kaunasu tekma? -Ja.
Osmico boš igral. -Jaz?
Pomeri jih. -Je to zame?
Če boš dobro igral, boš ostal.
Hvala.
Konec koncev mi s punco ni uspelo,
ampak ne bom sedel doma in si ga metal na roko.
Človek se mora lotiti česa resnejšega.
Si že nazaj? -Ja.
Kaj počneš? -Glasbo poslušam.
Pozneje bom pogledal. -Prav, kar poglej.
Gre šola dobro?
Ja.
Pa ragbi?
Dobro.
V skladu s sovjetskim znanstvenikom A. Svedušiusom
je nožnični svod posebej občutljiv pri 19 % žensk.
Knjigo si pozabil.
Sem jo že prebral.
Kaj sploh je ta svod?
Erotično vzburjenje dosežete tudi z ritmično glasbo,
kot je Ravelov Bolero...
Kaj? -Bolero.
S Stravinskijevo Posvetitvijo pomladi in, glej to, Bizetovim baletom Carmen.
Bizet... -Dober dan.
Imate klobase? -Ja.
Mindė!
Pomagal vam bom.
Pa poglejmo.
Dvajset, kajne? -Ja.
Pohiti.
Bova poskusila tu?
Tepec, na pravo tržnico greva. Tu naju lahko še odpeljejo.
Ne bluzi. Kdo naju bo odpeljal?
Vedno je enkrat prvič.
Prvič mora biti na rjuhi kri.
Ja, pripoveduj mi o rjuhah.
Dobro, dobro. Zamenjajva denar za drobiž.
Koliko stanejo klobase?
Pet za kos. -Odkod so?
Iz vasi. -Katere vasi? Černobila?
Imaš dokumente?
Niso moje. Mimo sem šel, pa me je prijatelj prosil, naj popazim.
Zato stojim tu. -Prijatelj, praviš.
In kako mu je ime?
Dokumente in osebno.
Doma jo imam.
Naslov in telefonska. Z mamo bova govorila.
Bi šlo brez mame, prosim?
Mama je zelo bolna.
Država ne daje več zdravil,
zato jih kupujeva in saj veste, kakšne so cene.
Moj oče pa je pijanec.
Zapije vse, kar mama zasluži. -Dobro, dobro.
Pomislite, kako naj preživimo?
Jaz sem in oče in mama. Jaz moram dati kruh na mizo.
Jebenti! Smrkavca sta pripeljala.
Spravi sem to belo rit.
Rimantas Kmita. Zapišite naslov. Pišite!
Čaka te prava zabava. -Rimantas Kmita.
Zdaj je vse jasno.
Ni denarja, ni jakne, ni kasetofona
pa tudi normalne punce ne. Vsaj ne še kmalu.
Kaj gledate, zgube?
Dobro, naslednji. Še enkrat. Dobro.
Dobro je.
Izbirajte. -Mi imamo žogo.
Katero stran hočete?
To. -Tu?
Prav. Dobro tekmo vam želim.
Pozdravite nasprotnika. -Hura!
Ena, dve, tri! Kolesa!
Močneje, močneje!
Rimants, pojdi, pojdi!
Gremo! Do konca!
Dajmo.
Novi igralec Koles R. Kmita je odlično igral.
Bil je... -Daj sem.
Najboljši strelec.
Živjo.
Jutri imam rojstni dan. Prišla sem te povabit.
Prideš?
Če ne pride kaj vmes.
Kaj je to?
Edita ima jutri rojstni dan. Čestitko ji pišem.
Tole.
To je članek o meni.
Sodelavci v službi so te pohvalili.
Rimantasu gre dobro, v časopisu je.
Poklicala sem trenerja in vprašala, kdo ti je dovolil, da igraš.
Rekel je: "Saj ste vi podpisali soglasje."
Si mi sploh mislil povedati?
Da sem zmagal ali to, da igram za Kolesa?
Bi rad končal na vozičku?
Ti pa hočeš, da vse življenje sedim doma.
Nočem, da se ti kaj zgodi.
Igraj kaj drugega, ne ragbi.
Z veseljem, ampak nisem Sabonis.
Če bom ves čas igral z mlajšimi, ne bom napredoval.
Nočem, da igraš s starejšimi.
Igraj košarko.
Mogoče sploh ne bi smel čez cesto.
Lahko bi se tudi zadušil s hrano.
Če bi igral košarko, ne bi govorila o tem.
Seveda, mi ne bomo nikoli na televiziji.
Ne bodo vpili: "Litva, Litva!"
Ampak ali to pomeni, da ne smem igrati ragbija?
Da ne smem dati vse od sebe?
Mama, igram, ker želim nekaj doseči.
To ni samo zapravljanje časa. V tem je razlika.
Ko boš naslednjič potreboval soglasje, povej meni.
Poglej, poglej. Jordan iz Šiauliaija!
O, baraba, kako si se zrihtal.
Ne serji.
Bi malo Crown Royala?
Neseš to Glaveckasovim?
Da nas malce dvigne. S sokom.
Čemu te mora dvigniti?
Veš, da imam prazno stanovanje.
In? -Kaj in?
Nič. -Daj, no.
Poslušaj, kaj si ji kupil?
Nakit, ki sva ga vzela v Rigi.
Res? -Zakaj pa ne? Cela vrečka ga je ostala.
Kaj je? -Nič.
Vse najboljše in želim ti veliko denarja. -Hvala.
Živjo. -Živjo.
Živjo. -Sedita.
Poglej, Mindė, francoska solata!
Sto let je nisem jedel.
Jaz bom bliže kolačem. Kalorije potrebujem.
Joj, stol sem ti zasedel. Sedi, sedi.
Lahko se stlačim. Moja rit ni tako velika.
Bomo brali časopis?
Bodo Kolesa osvojila pokal že desetič zapovrstjo?
To bomo še videli.
Daj no, Jordan.
Pokaži mi.
Ampak tebe ni tu.
Ja, to sta Danny in Tommy.
Na klopi sta bila.
Ja. -Ja.
Novinarji so posneli napačne slike. Rimants Kmita.
Zdi se, da se ne poznata.
Nazdravimo našemu sosedu.
Tistemu poleg sebe povejte svoje ime.
Potem naj rečejo nekaj, kar se začne z isto črko.
Ne bi raje gradili peščenih gradov?
Živjo, jaz sem Edita. -Živjo, saj vem.
Reci nekaj, kar se začne s črko "e".
To si bom sposodil. Na zdravje.
Erotika. -Mindė!
Živjo. -Monika.
Monika, me veseli.
Naslednja igra.
Vzemite papir.
Na enega napišite ime, na drugega del telesa, ne tretjega pa dejanje.
Potem jih bom vlekli drugega za drugim in to naredili s to osebo.
Izvleci, Edita.
Rimants. -Vedel sem.
Kaj si vedel?
Rama.
Grize.
O, mater!
Kaj počneš? Jaz sem na vrsti.
Ne, jaz sem. Kdor dobi ugriz, igra.
Drug za drugim. -Ja. Monika.
Pa poglejmo... Uho.
Boža.
Smem?
Dobro. Še ena igra.
Poglejmo, kdo lahko najdlje stoji na koščku papirja.
No, to je pa že težje.
Stojiva.
Stojiva in stojiva.
Dobro, spusti me.
O, Bachov Galeb. Ravno prebrala sem ga.
Edita, ti je bil všeč?
Ne ravno.
Tudi jaz sem ga bral. Odlična knjiga.
Resno? -Ja.
Tudi Mindė ga je bral. Bil je navdušen.
Kajne, Mindė?
Skupaj sva ga brala.
Dobra knjiga. Res.
Rimants, mi prideš pomagat?
Jaz ti bom pomagal. Samo trenutek.
Nemški program grem gledat.
Čakaj.
Moniko vprašaj za telefonsko.
Si nor?
Daj...
Vprašaj. Zase.
Saj sem ti rekla, to je to. In ne prihajaj več.
Čakaj, mi daš Monikino telefonsko?
Kaj?
Daj mi jo.
Sploh veš, koliko knjig prebere?
Pa kaj? -In koliko jezikov govori?
In v katero šolo hodi?
Njena starša sta najboljša zdravnika v Šiauliaiju. Si to vedel?
Pa kaj. -Nič pa kaj.
Nisi na njeni ravni.
Vseeno.
Plašče puščamo v garderobi.
To ni plašč.
Poslušajte, imate knjigo Galeb?
Od Jonathana Livingstona?
Tako nekako.
Imaš izkaznico? -Ne.
Zakaj ne?
Vpisala te bom in lahko boš prišel pogosteje.
Neki galeb je strašno rad letel.
Vsi so mu govorili, naj poskrbi za hrano
in ga gnjavili, on pa je samo želel leteti in v zraku izvajati vragolije.
Prav, sem si mislil, pa leti, galeb, in ne jej.
Tudi meni mama ne dovoli igrati.
Pravi, da od tega ne bo kruha.
Zakaj potem sploh igramo?
Zakaj je tisti galeb tako rad letel?
Igramo, ker je zabavno. Kaj pa vem.
To ni košarka. Ne bomo zvezde in osvajali punc.
Vsi nas podijo, kot da smo divji prašiči,
ki samo uničujejo travo.
Če bom moral za šolo pisati kakšen spis, bom pisal o ragbiju.
No, vidiš, zakaj sem kot galeb Jonathan.
Živjo. -Kaj dogaja?
Gledat sva prišli.
Super. Nisem vedel, da ti je všeč ragbi.
Super, da ste zmagali. Čestitam.
Hvala.
V časopisu bi spet morale biti fotke.
Kaj boš počel pozneje?
Ne vem. Nič.
Bi prišel k meni?
Jutri.
Lahko bi se pogovorila.
Mogoče, ni slaba ideja.
Oglasil se bom, če ne bo prišlo kaj vmes.
Prav. -Prav.
Če ne pride kaj vmes...
Kaj gledaš? -Srečno mesto.
Kaj je? -Nič.
Veš, kdo je prišel na mojo tekmo?
Kdo? -Monika.
Tista z Editinega rojstnega dneva.
Zmenek imam z njo.
Mi posodiš jakno?
Sama od sebe je prišla.
V nekem časopisu sem prebral,
da je Bruce Lee pisal pesmi in meditiral.
Si vedel? -Ja.
Pesmi in meditacija so mu pomagale, da je postal zvezda karateja.
Zato sem se začel zanimati, v čem je finta s temi pesmimi.
Ni malce ozka?
Bruce je rekel, da moraš biti kot voda.
Ni slabo.
Voda? -Ja. Voda je najšibkejša,
a je ne more nihče premagati. Štekaš?
Ni van Damm napisal, da moraš biti kot Crown Royale?
Naj ti zdaj ne pride tu v hlače.
Ti je to kupila mama? -Ni važno.
Daj, zavrti kakšno glasbo in se sprosti.
Kdo je v stresu? -Dobro, dobro, Jordan.
Notri je moja kaseta. Meditacijska Enigma.
Dobro, Bruce Lee, preveriva, koliko veljajo tvoji triki.
Kaj hočeš?
K meni je prišel.
Zaradi naloge.
Živjo.
Si prinesel knjigo? -Ja.
Rimants, Darius. Moj brat.
Vstopi.
Malce zgoden si.
To je zate. -Hvala.
Samo sekundo. Sedi.
Po kolač grem.
Kdo je ta tepec? -Nehaj.
Pa oče ve, koga vlačiš sem? -Pomiri se. Moj sošolec je.
Iz šole za delikvente.
Kaj ti je? Izgini. -Grem.
Kam greš? Rekel si, da greš.
Pazim, da gangster česa ne ukrade.
Kaj? Sranje! Darius!
Izvoli.
Je kaj narobe?
Vse je v redu.
Imaš rada konje?
Žrebce.
Dobro, žrebce.
To je velika razlika.
Konji delajo, žrebci pa so svobodni.
Tako kot galebi.
Zakaj galebi?
Saj ti je všeč tisti Jonathan Livingstone.
Ja, res je.
Živjo.
Kaj? Nič.
Se bojiš, da te bom zastrupila? -Kaj?
Ne.
Torej tudi ragbijaši berejo.
Seveda, in to veliko.
Misliš, da smo tepci?
Pri ragbiju moraš razmišljati strateško, vključiti možgane.
Ni kot ameriški nogomet, ko si nadeneš čelado
in poskušaš prebiti zid kot kakšen idiot.
Trener nam ves čas govori, da ragbi oblikuje prave moške.
Ga je oblikoval?
Ne vem še, ampak nismo postali slabši. To je dejstvo.
Se vidiva, mater!
Kakšne knjige so ti všeč?
Vsakršne. Odvisno od razpoloženja.
Igraš kitaro?
Pravzaprav violino, a se bi rada naučila tudi kitaro.
Violina ni ravno zame.
Zakaj jo potem igraš?
Starša želita, da končam glasbeno šolo.
Tudi onadva igrata, pojeta, se ukvarjata z glasbo?
Ne.
Gotovo hodita na koncerte.
Za novo leto.
Zakaj tako želita, da bi postala glasbenica?
Ne glasbenica, pač pa človek.
Kulturen človek naj bi razumel tudi glasbo.
Pravijo, da je dobra za držo.
Ja, vzravnano moraš stati.
In kaj počneta tvoja starša?
Ljudi zdravita.
Posebej mene in Dariusa.
In kje sta zdaj?
Pri ragbiju lahko deset minut odrivaš in se prerivaš blizu črte.
Izgleda, da ti bo uspelo.
Meter ali pol. Sodnik potem dosodi novo gručo na pet metrov.
In začneš od začetka. Prebijaš se.
V gneči rok, nog in teles se nekomu uspe prebiti z žogo čez črto,
nasprotnik pa podstavi roko ravno tja, kjer bi se morala dotakniti tal.
In na koncu žoga ne konča na tleh.
Poslušaj, si bral Idiota?
Tudi najmanjši razmik je vseeno razmik.
Premostiti ta razmik, ki skorajda ne obstaja, ni lahko delo.
Tisto sem vrnil. Imate mogoče Idiota?
Dostojevski? -Mislim, da ja.
Kaj je? -Nič.
Ampak on govori sam s sabo. Misliš, da ne laže?
Misliš, da je tako lahko biti preprost?
Ampak tu ni nič preprostega.
Kdo? -Knez Miškin.
Točno. -Ja.
Pomisli, dober je, ker misli, da so tudi drugi dobri.
Mogoče.
Iti moram. Matematiko imam.
Ne smem špricati.
Si bral Čarovnico in dež?
Izvoli. -Hvala.
Hvala. -Druščina, ne toliko!
Naj ti ne bo nerodno. Vzemi enega, če hočeš.
Ne bom sendviča.
Kaj bereš? -Nič.
Rimants, greš ali ne? -Ja.
Reprezentanco sestavlja večinoma prva postava Koles.
O čem razmišljaš?
Ni važno. -Zakaj?
Zato, ker sem zaljubljen.
Ja? In v koga?
V Dostojevskega.
Mogoče tudi vate.
Pet knjig v enem mesecu. Ni slabo.
Si res vse prebral?
Ja.
Povej, o čem govori "Ogrlice zelenega jantarja" Sigitasa Gede?
To so pesmi.
Pesmi o čem?
O reinkarnaciji. Vse se dogaja sočasno
na istem kraju. Stoletja so pomešana kot v centrifugi.
Daj mi beležko.
Pripravljen sem. Petek ob 11.30, hotel Šiauliai.
Hvala.
Ima tvoja mama tega Bizeta ali Bolero?
Kje pa.
Kakšno klasiko potrebujem, stari.
Bi se rad delal važnega pred tisto punco?
Pred Moniko?
Moja meditacijska Enigma ni dobra?
Mislim, da jo mala Glaveckasova že ima.
Jo greš vprašat?
Kaj je?
Ti špageti niso všeč?
Ne mi s tem. -Daj, bodi moški.
Nehaj, slišiš? Ni govora!
Pravijo, da zdržiš dlje, če misliš na kaj drugega.
Ne navajajo pa primera.
O čem naj bi razmišljal v taki situaciji?
O klobasah? O knjigah?
Nikoli nisem razumel, kako naj bi šlo to počasi,
kako obvladati situacijo.
To je kot pri ragbiju, ko kreneš proti coni
in te vsi pokušajo podreti na tla.
Tako blizu si, čutiš...
Kot bi že položil žogo.
Samo sekunda in vsa napetost se spremeni v evforijo.
Kot bi ti po žilah teklo kaj drugega
in za nekaj sekund čutiš pravo srečo.
Poslušaj, iščeš kakšno delo?
Ja, kaj preprostega ne bi bilo slabo.
Lahek zaslužek. Varnostnik v klubu Konjušnica.
Oddelaš in greš domov.
Dvajset na noč.
Prav.
Za začetek.
Če dobro zaslužijo in je na vhodu vse v redu, lahko tudi 30.
Če bom delal vsak vikend, bo to kar solidno.
Kmalu bom s punco praznoval novo leto in tega nočem uničiti.
Darilo ji bom kupil.
To si dobro napisal.
Ti je všeč Mačernis?
Ne vem.
Če ne bi vedel, ne bi tako dobro napisal.
Mogoče se samo tako zdi.
Zadnje čase dobro pišeš, veliko bereš.
Mogoče te to res zanima.
Mogoče tudi ne.
Slišiš, Mačernis? 10 od 10 za vsebino.
Čakaj, ne obrni še strani.
Sicer za Moniko ne bi kupoval spodnjic,
ampak reklama je bila v slogu: "Dame in gospodje..."
Kot da so spodnjice višjega razreda. Damske in vredne vsakega centa.
Dober večer.
Živjo. -Živjo.
Pridi malo sem.
Rekla si, da greš k Mantasu. -Saj grem.
Kdo pa je to? -Prijatelj.
Prijatelj?
Dober večer.
V katero šolo hodiš?
V Trinajsto.
Kaj nameravaš študirati?
Poslušaj, lahko počakaš zunaj?
Prav.
Rekla sem ti, da ne hodi sem.
Ni te bilo. Mislil sem, da se je kaj zgodilo.
Kako naj bi vedel? Pol ure sem te čakal.
Naredi to še enkrat, pa boš čakal veliko dlje.
Pomiri se.
Nisem vedel,
kdo je šel Monikinemu očetu bolj na živce,
jaz ali neki Mants.
Ampak to je bilo nič v primerjavi s tem, kar me je čakalo.
Bil sem šokiran, a ne zato, ker sva prišla v nekakšno palačo,
pač pa zato, ker sem tistega Mantsa že srečal.
Mene in Mindėja je po soseski lovil z nekimi zgubami.
Podaj žogo, peder!
Bil sem šokiran, nič mi ni bilo jasno.
Mants, to je Rimants.
Zakaj je tu? Zakaj sva tu?
Živjo.
Mants.
Rims.
Torej sta sošolca.
Do vratu sem v dreku.
Je vse v redu?
Ja, ja.
To je Rimants.
Mants je bil v prejšnjem življenju gotovo kakšen kamen.
Na živce mi je šel z vsem tem denarjem od staršev,
svojimi sošolci, ki blebetajo samo o košarki
in fakultetah v Rigi in Talinu, na katere se vpisujejo.
Kaj koga briga, kam grem na faks.
Potem pa mi govorijo pravljice o tem, kako je vse odvisno
od talenta, truda,
učenja in dela.
Darila v vreče!
Eno vržeš notri, drugo vzameš ven.
Dovolj imam tega sranja.
Vse je odvisno od tega, koliko denarja imajo tvoji starši.
Hvala. Ne boš nič vrgel noter?
Moje darilo je zate.
V redu je.
Kdor še ni, naj vrže v vrečo.
Premočno je.
Izmenjajmo si darila.
Želim ti dati svoje darilo. -Hvala, ampak svoje sem že vrgla noter.
Tak je bil namen.
To je samo za zabavo.
Štekam. Čakaj.
Zate.
Res si poseben.
Za mojega prijatelja ni druge. Živi od šuta do šuta.
Danes tu na starem betonu, jutri bo na NBA tronu.
Čim odpre oči, še preden dojame, še kakšen koš zadane.
Roke in noge pripravljene na polet, kot Marčiulionis si hoče pokoriti svet.
Roke gorijo, telo ga boli, on pa samo igrišče ljubi.
V šoli je vodja, kapetan brez napake, v mladi repki že šteje dneve.
Ob koncu turnirja že k profičem dirja.
Briga ga za Chicaga sijaj, kajti Šiauliai je njegov kraj.
Šiauliai! Šiauliai!
Ekipa iz Šiauliaija!
Šiba na igrišče Kaunas arene, litovski hram največje scene.
Zabil bo, zadel z distance in nasprotniku uničil vse šanse.
Delajo šov, ti jih zvesto spremljaš, postanejo brend, še preden dojameš.
Ko dobijo pogodbo za milijon, te zaboli glava,
zdaj ve, da je postal faca prava.
Izbral bo, kar jemlje mu dih,
zamenjal zeleni dres za par Nikovih.
Kaj je? -Kaj?
Je kaj narobe?
Si ljubosumen? -Kje pa.
Torej nisi ljubosumen.
Nehaj, Mantas.
Mantas!
Peder, kdo ti je dovolil, da se dotikaš tega?
Ima še kdo jajca?
Čas je, da odideš. -Pa pojdiva.
Samo ti.
Kje je Mindė?
Živjo.
-Kdo so tile?
Remyganova ekipa. Pri Zlatem sem jih spoznal.
Bruhal boš, tepec.
Frizuro imaš kot Sam.
Ne, to je moja četrt. To je moje dvorišče.
Roke k sebi! -Ti si pravi NLP.
Ne, ne, zamešala si me.
Jaz študiram poslovne vede.
Daj, daj!
Srečno novo leto!
Kaj piješ?
Genialno.
Kaj?
Srečno novo leto!
Zmrznila boš.
Vsem srečno novo leto!
Jurga! Vzemi in pij!
Ne eks!
Srečno novo leto!
Halo? -Dober dan.
Bi lahko govoril z Moniko? -Ja, seveda.
Redar, naredi kaj.
Ne moreš noter v trenirki.
Kaj pa govoriš? Vsi so v trenirkah.
Pomiri se!
Trideset. -Hvala.
In ključ.
Daj mi deset.
Monika.
Monika!
Greva. -Poslušaj, Monika!
Greva, ne meni se zanj.
Klical sem jo, a kot bi tolkel v zid.
Razmišljal sem, kako bi se odkupil njej in njenim starim.
Celo njenim sošolcem.
Samo da se ne bi sramovala.
Ko sem jo končno priklical, sva se dobila.
Zakaj bi zapravljala za hotel,
če se morava samo pogovoriti.
Potem bova videla.
Zakaj si se hotel dobiti ravno tu?
Je kaj narobe?
To je Konjušnica.
Ti pa imaš rada konje.
Žrebce.
Tu ne bi imela konja.
Se lahko samo pogovoriva?
Pa se dajva.
Na Škotsko grem.
Škotsko?
Kaj boš tam?
Izpit imam. Pripraviti se moram za angleščino.
Saj jo že znaš.
Za razliko od tebe razmišljam o svoji prihodnosti.
Za razliko od mene?
Saj imam delo, denar služim. Mar to ni prihodnost?
Žal mi je, če si jezna zaradi novoletne zabave.
Iti moram.
Kar tako?
Odkleni.
Kdaj odideš?
Jutri.
Jutri? Se ne moreva posloviti še zadnjikrat?
Če res hočeš, greva lahko v tisti hotel.
Samo odkleni.
Zakaj Monika odhaja, je bilo težje razumeti kot Dostojevskega.
Vse se je zdelo tako preprosto.
Pride in gre.
Ampak, zakaj ona? Zakaj zdaj? Zakaj Škotska?
Želim si kakšen odgovor.
Vse je bilo tako megleno. Nisem mogel trezno razmišljati.
Ko pomislim na Moniko, se mi od vonja po njej vrti v glavi.
V glavi se mi vrti, v ustih se mi nabira slina.
Čisto šibek sem, ko samo pomislim nanjo.
Sicer nisem nikoli šibek, razen če sem bolan.
Monika je moja bolezen.
Bolezen, s katero želim živeti.
Potem sem pomislil, da pravzaprav nisva prekinila.
Ko se vrne, bova spet skupaj.
Skupaj bova živela, skupaj vzgajala otroke.
Kdo bi predstavljal šolo na literarnem tekmovanju v Šiauliaiju?
V celem Šiauliaiju ne poznam nobene take zgube.
Kdor se javi, dobi dve petici.
To je odlična priložnost, da pred maturo popravite ocene.
O čem pa bomo pisali?
Kako to misliš? O čemer boste hoteli. To je književnost.
Lahko pišete pesmi, prozo, dramo.
Torej imamo proste roke.
Ja.
Prav, bom pa jaz. Kdaj je rok?
Rims, kaj se pa greš?
Mogoče bi bil rad novi Baranauskas.
Mogoče tudi bom. Kaj te briga.
Če bi me kdo vprašal, ali imam punco, bi rekel, da jo imam.
Samo za nekaj časa je odpotovala.
Verjamem, da je Bruce Lee pisal pesmi, ampak ti...
Kaj je tako smešno? -Nič.
In ko se vrne, bom moral biti pripravljen.
Moja sprememba jo mora očarati.
Nisem čutil pritiska klasike.
Niso me skrbeli vplivi.
Zdelo se mi je, da sem prebral skoraj vse,
zato se mi pisanje ni zdelo tako težko.
Sicer pa, kako dolgo lahko traja?
Težje se je na pamet naučiti pesem, kot pa napisati nekaj rim.
Nekaj se vedno spremeni.
Kaj je danes na televiziji?
Snežinke padajo z neba, neumni pes pa jih hoče pojesti.
Nekdo pozno v noč čaka avtobus, ki ga ne bo.
Ženska stoji ob cesti in ne more na drugo stran.
Življenje mirno teče. Ljubezen zna biti včasih čudna.
Z drugimi besedami, dobil sem dve petici
in nekaj čisto brezzveznih knjig.
Mislil sem, da bi me Monika lahko zdaj vzela bolj resno.
Nisem več samo bralec, pač pa tudi pisatelj.
Hej, Samova frizura!
Živjo. -Živjo.
Kaj počneta tu? -Nič, na koncert sva prišla.
Šiauliai je kot litovski Manchester.
Kaj? -Manchester.
Zakaj Manchester? -Kako, zakaj?
Tudi Manchester ima kup odličnih bendov.
Pa tudi muzeje, gledališča, saj veš.
Vse na enem mestu.
Ni slabo, veliko ljudi je. -Ja.
Pojdimo bliže.
Gremo!
O tebi, ooo!
Vse se je bleščalo v novih barvah.
Nisem hotel biti drugačen, hotel sem biti kot vsi drugi.
Čeprav se je najbrž videlo, da sem drugačen,
da ne štekam te govorice, te glasbe.
Poslušajta.
Torej...
Jutri je v galeriji otvoritev fotografske razstave.
Bi šla?
Ja, lahko.
Prav. -Prav.
Jaz ne morem.
Prav. -Prav.
Rekel si, da se ne spomniš. -Zdaj se.
Od Monike še nobenega pisma.
Bil sem vznemirjen. Je tako težko napisati nekaj besed, ko pristaneš?
Potem sem pomislil, da se ji tam zagotovo veliko dogaja.
Bolje, da poskrbim za svoje stvari in svojo prihodnost.
Zato me ni preveč skrbelo, da grem z Jurgo na otvoritev.
Mislil sem, da bo Moniki všeč, da vstopam v svet umetnosti.
Razumeš, kaj govori?
Sploh se ne trudim.
Vse je tako globoko in težko, normalen človek nima šans.
Kako potem veš, kaj je smiselno in kaj ne?
Po tem sva z Jurgo hodila po Šiauliaiju.
Vse je bilo enako, a sem na stvari začel gledati drugače.
Isti kioski, tržnice, polne smeti.
In v vsem tem najdeš pot v nek drugi svet.
Poglej, poglej! -In?
Kot kakšna Alica v Čudežni deželi.
Vsako pomlad se moja duša obleče in gre ven.
Vprašati jo želim, kam gre, ona pa ne ve, kam. Ne ve, kam.
Kaj je? -Nič.
To je dobro. Vsevedna devica ima obredne telesne odnose
z vsemi starimi bogovi v Žemaitiji.
Kęstutis si jo je vzel na sipini, po kateri je pihal veter...
Je to tvoja prijateljica? -Kje?
Tam. Pravkar je šla mimo.
Najbrž sem to smešno prebrala.
Veš, tudi jaz sem napisal nekaj pesmi.
Resno? -Seveda.
Povej mi kakšno.
Tu? -Ja.
Prav.
Mati je po cesti hodila z dežnikom.
Ko je deževalo, ga ni imela kam dati.
Ampak imela je dežnik.
Kaj je?
Jurga me je sprejela takega, kakršen sem.
Počutil sem se svobodnega.
O čemerkoli sva lahko govorila, kot da je tip,
tako kot z Mindėjem.
Mindė je našel pravo delo,
pa je vključil tudi mene.
Nisem mogel reči ne. Potreboval sem oddih od vse te drame,
pa tudi zaslužek mi ni škodil.
Kaj bereš?
Erlickasa.
Slišal sem zanj. Kaj piše?
Pesmi, prozo.
Tako kot Bruce Lee, kaj?
Nekaj takega, ja.
Sem razmišljal o Moniki?
Seveda sem. Ampak vse je bilo tako megleno.
Pomislite,
če bi šel jaz v tujino zaradi ragbija in ne bi niti poklical...
Zapri oči. Ne glej.
Zdaj pa poglej.
Krona za najboljšega pesnika Šiauliaija.
Pokaži. -Ne glej.
Čeprav sem pred očmi
še vedno videl Moniko, kako na kitari igra Metallico,
sem čutil, da bi Jurga lahko bila
moja rezervna punca.
Super.
Podoben mi je. -Ja?
Vajen sem bil imeti rezervni načrt.
NAJBOLJŠI PESNIK ŠIAULIAIJA RIMANTAS KMITA
Dober večer.
Kje v Šiauliaiju lahko zamenjam denar?
Ob tej uri je vse zaprto.
Hvala.
Kaj želite zamenjati?
Dolarje v lite.
Koliko?
Dvajset.
Čakajte.
Jaz vam lahko zamenjam.
Ampak po nočnem tečaju.
Nočnem tečaju?
Za tri.
Zdelo se je, da se moje sanje uresničujejo.
Najboljše stvari pridejo, ko najmanj pričakuješ.
Kot z Moniko. Spoznala sva se, postala par in vse je bilo jasno.
Rimants, snemi kapo.
Ne morem, trener, uho me boli.
Misliš tako igrati na tekmi?
To je krona, ne kapa.
Pajade.
Dobro, dva na enega.
V Šiauliaiju imamo dogodek, ki se imenuje "Izbor za najnoge".
Slišal sem, da se punce hodijo tja kazat tipom.
Da bi bile na televiziji.
To je zate.
Čemu? -Za tvoje lepe noge.
Dobro.
Če zmagam, bom za naju kupila vstopnici za Love Parade.
Prav, jaz pa bom plačal sobo v hotelu.
Ne bova je potrebovala.
Spalna vreča bo dovolj.
Prav, iti moram.
Dober večer, dame in gospodje!
Dober večer, Šiauliai!
Ko se je Jurga odločila za to, sem bil malce presenečen.
Rekla je, da je to samo za zabavo
in za denar.
Razumel sem, nisem pa hotel zamuditi priložnosti,
da jo vidim brez rabljenih oblačil.
Samo za zabavo.
Najlepše noge za vaše oči!
Ko je na oder stopila Jurga in sem jo prvič videl
brez tiste babičine srajce in strganih kavbojk,
mi je postalo vroče.
Iskreno, bal sem se trenutka, ko bo stopila z odra
in ji bom moral reči kaj več kot samo "čestitam".
Samo stal sem tam, srce mi je razbijalo
in razmišljal sem o svojem rezervnem načrtu.
Je bila Jurga res moj rezervni načrt?
In zdaj po burnem odločanju naše žirije
aplavz za lastnico najlepših nog,
to pa je številka 11, Jurga Jurgita!
Kako se počutiš?
Dobro.
Bi rada kaj povedala žiriji in občinstvu?
Ne vem... Hvala vam.
Nagrado bo izročil predsednik žirije! Pridite!
500 LITOV ZA KOZMETIKO
Čestitam.
Hvala. Ampak nič ne bo z denarjem.
Kaj naj s temi neumnostmi?
Kot krava sem paradirala pred ljudmi,
oni pa sploh ne dajo denarja.
Vsi te samo gledajo zaradi nog.
Ne vsi.
Kaj počneš tu, smrkavec?
Pusti ga! -Kaj pa ti počneš tu?
Mantas! -Je to tvoja punca?
Greva! Mantas!
Greva! Pusti ga! -Kaj je? Saj sem ga pustil.
Greva, hitro!
Čakaj malo, pogovoriva se.
Kje drugje, dohiteli naju bodo.
Klinc jih gleda, s tabo govorim!
Pohiti ali pa pojdi domov in se pretepaj, kolikor hočeš.
Jaz grem domov.
Zakaj mi nisi pisala ali me poklicala?
Si si pobarvala lase?
Tudi ti izgledaš drugače.
Hodiš v diskoteke?
Prijateljica me je povabila.
Ljubim te.
Kaj hudiča...
Sranje, Mindė. Kaj se je zgodilo?
Odjebi.
Pred eno uro so prišli neki mulci in pobrali ves denar.
Koliko?
Veliko, veliko. Če bi prišel prej, bi ju obvladala.
Ampak ti laziš za puncami.
Sranje, človek. Monika se je vrnila.
Ja, zdaj je Monika. Ne zajebavaj.
V Mavrici sem jo srečal. Pojma nimam, kaj se dogaja tu.
Se slišiš? Rekel si, da greš tja z Jurgo.
Zdaj imava zaradi tebe izgubo.
Šel sem z Jurgo in naletel na Moniko.
Vrnila se je s Škotske. -Kakšne Škotske?
Tvoja Monika je bila ves čas v Šiauliaiju.
Kaj pa govoriš?
Edita mi je povedala.
Kaj govoriš, jebenti?
Sam jo vprašaj.
Ta jebene Edita vedno serje.
Daj, pospravi to.
Jaz grem poklicat cvetličarja.
Si bila na Škotskem ali ne?
Prestrašil si me.
Obnašaš se kot divjak. -Vprašam te, ali si bila na Škotskem.
Ne.
Torej se nimava o čem pogovarjati.
Ljubim te.
Seveda. -Če hočeš, bom skočila čez okno.
Čez kakšno okno? -Hočeš, da skočim?
Obrila jo bom. -Kaj boš obrila?
Naredila bom, kar hočeš. -Kaj pa govoriš?
Čakaj! Slišiš?
Greva k meni?
Tvoji starši so doma.
Česa se bojiš?
Ne bojim se.
Bi ju rad spoznal?
Mogoče. -Pojdiva.
Greva.
To je Rimantas. -Dober dan. Dober tek.
Hvala.
Se nam boš pridružil? -Ne, v mojo sobo greva.
Bi sladico? -Hvala.
Pozneje.
Si mi vzela tetris? -Izgini.
Bi šla na sprehod?
Kot kakšen tepec sem vsak dan čakal tvoje pismo,
ti pa si se ves čas potikala po Šiauliaiju.
In jaz sem edini, ki tega ni vedel.
Potikala sem se od doma do šole.
Starša sta mi visela za vratom.
Vem, da to ni prav.
Ampak nisem vedela, kaj naj naredim.
Ne jezi se. -Ne jezim se.
Moja mucka se je vrnila.
Drugačna, drznejša.
Čeprav je bilo prvič, da je odšla, se zdi, da ji je to dobro delo.
Dobro je, saj je dojela, da ne more brez mene
in kaj zares čuti do mene.
Malo me je skrbelo zaradi Jurge,
ampak med nama itak ni bilo bič resnega-
Zakaj bi me torej skrbelo?
Z drugimi besedami je vse sedlo na svoje mesto.
Poslušaj!
Samo trenutek.
Ja?
Živjo.
Jebem ti mater!
Kaj je s tvojim obrazom?
Nič. -Pokaži.
Nič ni, mama.
Pridi sem, če ti rečem.
Ljubi bog, srček. Kako se je to zgodilo?
V grmovju.
Torej ne smete več trenirati na igrišču?
Ne govorim o ragbiju, ampak o grmovju.
Kakšnem grmovju?
Iskal sem denarnico in se opraskal.
In kako je pristala v grmovju?
Neki tepec jo je vrgel.
Ti je ukradel denar?
Ne, prazna je bila, samo osebno in vozovnico sem imel notri.
V redu je, mama.
Res ne vem, kako sva te vzgojila. Ne znaš se vesti in govoriti resnice.
Virgis!
Ljubi bog, sinko.
Jezus.
Boli?
Ljubi bog.
Ne boli, mama.
Ja, to je vsaj dvesto.
Zdaj je pomembno, da me Monika ne vidi takega.
In da mora oče zaradi zoba prodati opel ascono.
Je bolelo?
Ne, kot nov je. Še boljši.
Žal mi je.
Čemu?
Sovražim ga. -Koga?
Brata, zaradi tega zoba.
Pozabi nanj. Saj pravim, zob je zdaj še boljši.
Pojdiva živet v Vilno.
Resno? -Ja.
Najela bova majhno stanovanje.
Poslušaj...
Pa če bi skupaj živela v domu?
Kakšna je razlika? Itak bodo plačali starši.
Tvoji bodo plačali. -Saj bova živela skupaj.
Nikomur ne bova povedala, nihče naju ne bo motil.
Samo premisli, kam se boš vpisal.
Sem že.
Na litovščino.
Filologija? Ti?
Poglej.
Antanas in njegovi rekordi.
Antanas je porušil vse rekorde.
Tekel je na sto metrov.
Tudi po dežju.
Skakal je v daljavo.
V megli.
Ampak ni lepo rušiti, pa čeprav gre za rekord.
Rekordi so se vrnili in zrušili Atanasovo življenje
neke lepe tihe noči.
Zvezde so sijale visoko, visoko.
Ribe so spale globoko, globoko.
To je to?
In?
Kaj misliš?
Zanimivo.
Super.
Kaj je tako smešno?
Kaj pomeni to?
Kakšen pomen želiš?
Zvezde visoko, ribe globoko.
Tu nekje v sredini pa zjeban škrbavec.
Všeč mi je.
Dva Širvenosa, dva Kunigaikščiuja.
In vrečko.
In en Bond.
Poglej, Jurga. Jurga! -Ne vpij, tepec.
Kaj dogaja?
Nič, samo malo sva na zraku.
Kaj je to?
Glava.
Človeška?
Ja.
Bi pivo?
Ne.
Prav. -Dobro.
Izvoli.
Jebenti, še dobro, da nama je uspelo nekaj zaslužiti.
Zdaj imam nov investicijski načrt.
Ti in tvoje investicije. Saj veš, kako se končajo.
Pa kaj še.
Mislim, da si bil nazadnje kriv ti.
Res? -Ja.
Zakaj me potem poskušaš zvleči v vse te tvoje posle?
Ti jih v bistvu sploh ne potrebuješ.
Kaj pa govoriš?
Preprosto rad služim denar. To je kot šport.
Kako dolgo si vedel,
da je Monika v Šiauliaiju, ne da bi mi povedal?
Smilil si se mi.
Kaj, jebenti? Smilil? -Jebenti?
Dovolj sem imel tebe in Monike. Štekaš?
Pazi, da ne boš bruhal.
Kakšen je načrt?
Načrt? -Ja, investicije.
Zaslužila bova in naročila nekaj puloverjev.
Nanje bova recimo dala ime Hucci namesto Gucci.
In Zhanel namesto Chanel.
In potem jih bova prodala v Krasnojarsku.
Kot ponavadi je Mindė pritiskal na plin, kot je znal samo on.
Da je na posel gledal kot na šport, sem razumel,
ampak zakaj bi tepci iz Krasnojarska kupovali puloverje Hucci,
to je vedel samo Mindė.
To ni bila več poezija Brucea Leeja, temveč njegova lastna umetnost.
Vzemi moj delež in naredi, kar hočeš.
Izvoli.
Končno je prišel čas,
da nam pokažete, kaj ste se naučili v teh dolgih 12 letih.
Ampak ni razloga za skrb.
Poglobite se v svojo temo.
Pišite jasno s kratkimi stavki.
Ne glejte v sošolce.
Zaupajte lastni sposobnosti.
Srečno.
Sreča je bila prikladna tema.
Zdelo se je precej preprosto.
Samo litovščino moram opraviti, se vpisati na filologijo
in poiskati študentski dom, v katerem bom mirno živel s svojo Moniko.
Te ne bo zeblo? -Ne.
Še eno imam.
Boš brala časopis?
Pišejo o tvoji usekani umetnici.
Kako to misliš moji?
Samo moja znanka je.
Prava glava, odrezana.
Očitno je glavo nesla v galerijo, izvedla nekakšen performans,
nekaj narisala in potem glavo pustila v baru galerije.
Nekdo jo je nesel v klet, potem jo je nekdo našel in poklical policijo.
Zgodba se je razširila.
Glavo je dobila v mrtvašnici.
Itak je glava mrtvega človeka.
Prej ko slej bi jo vrgli proč.
Prosim te, ti umetniki niso normalni. Čista neumnost.
Ona pa je čisto usekana.
Umetniki so pač drugačni.
Si na njeni strani?
Ne nobeni strani nisem.
Ampak poglej Brucea Leeja.
Kdo bi rekel, da tip trenira karate in piše pesmi?
Torej... -Torej?
Prav tako nihče ne misli, da je ragbijaš lahko tudi pesnik.
In glava je mogoče groteska.
Ko jo je vzela, ni nikomur škodila.
Dobrodošli na sprejemnem izpitu.
Samo nekaj besed.
Dobili ste tri besedila.
Izberite eno, tisto, ki ga razumete ali vam je všeč.
Potem napišite analizo.
Imate točno dve uri.
Srečno.
Nisem se mogel spomniti, od kod je proza, pa mi je ostala poezija.
Jutro prihaja z nemirnim vlakom.
Njegova svetloba sije vzdolž jeklenih tračnic.
Nebo, gozd in peron se rojevajo,
kjer je nekoč vladala samo čudovita tema.
Ne moreš napisati, da je pesem tako popolna, da ne veš, kje začeti.
Ta nemir je tičal v moji glavi, saj sem bil tudi sam na takem vlaku
in to mi je zmešalo pamet.
Ta sladki smeh.
Nesmiselna Morsejeva abeceda.
Dlje ko sem sedel, težje sem se zbral.
Zdelo se je, da v tem ni nobenega smisla.
Pri tem ne mislim na Radauskasovo pesem.
Glej, mogoče je to v redu.
Tu bom našel delo.
Ti boš študirala, jaz pa bom delal.
Naslednje leto se mi bo gotovo uspelo vpisati.
Tako.
Prav.
Bi banano?
O, pesnik iz Šiauialija. -Kaj?
Pesnik. -Kako gre?
Kaj? -Kako gre?
Greva ven in se pogovoriva?
Pojdiva.
To si kar dobro organizirala.
Kar dobro? Prosim te! Genialno, kot bi bili v Berlinu.
Oprosti, da sem kar izginil.
Kje pa si bil?
Učil sem se.
Res?
Slišal sem, da si imela težave s tisto glavo.
Ja.
Glej, Jurga...
Imaš ogenj?
Boš prišla jutri na mojo tekmo?
Boš videla, kako bomo sesuli Žargis.
Jih boste res?
Ja, boš videla.
Dobro.
Se vidiva.
Kdo je koga sesul, ni bilo lahko videti.
Nisem razumel, kaj je narobe z mojo igro.
Upal sem, da bo Jurga navijala
in bo vse sedlo na svoje mesto.
A se je zgodilo ravno nasprotno.
Noge so mi klecale, roke so bile težke.
V prvem polčasu Jurge ni bilo.
Zdaj imamo veter v hrbet. Močneje igrajte na njihovi polovici.
Ne dovolite, da streljajo. Gruča je, ne obračajte ga.
Zdaj pa krilo. Dogovarjajte se, držite svoje, ne puščajte jih.
Rims, ne jemlji žoge! Zapni tam, da bomo imeli več moči.
Rims, poslušaj!
Skupaj! Ena, dve, tri! Kolesa!
Niti pomislili nismo, da bi izgubili.
Vedno smo bili moški proti dečkom.
Vedno smo zmagali.
In ne samo zmagali. Osvojili smo ligo in, kar je skoraj žaljivo,
nihče se ni mogel meriti z nami.
Bili smo prva ekipa, edina.
Predstavljajte si sramoto, ko nekdo z vami pobriše tla,
kot smo to sicer počeli mi.
Tega si nisem predstavljal. Nisem mogel dojeti.
Vse naše zmage so se zdele sramotne.
Kakšna korist od zmag, če je zdaj tako?
Če bi bila vsaka zmaga pomembna, bi bilo vse bolj smiselno
in ne bi tako težko prenesli poraza.
Zdaj pa samo trzam, kot da sem na kakšnem ravu.
Tuc-tuc-tuc...
Kraj praviš na to?
Za pogreb.
Nameravaš maturirati v trenirki?
Mama! -Pa rdeča?
Mogoče črna.
Rekel si, da nočeš pogreba.
Tole bova pomerila.
Prav, ampak brez kravate.
Profesorica litovščine te prepričuje,
da nam branje knjig pomaga razumeti življenje.
Ampak ni res.
Živiš in stremiš k nečemu, potem pa se vse razblini.
Nenadoma in brez kakršnegakoli pojasnila.
Zdaj vem eno. Življenje je debilno.
Približaš se mu, pa te udari po zobeh.
Tako, iz čiste zajebancije.
Ampak to ni več zabavno, samo megla v glavi,
bes in strah, da si nekaj zamudil.
In tudi si, kajti življenje ni samo debilno, tudi lažno je.
Poceni kopija.
Če prevrtiš trak v glavi, boš končno dojel,
da si ves čas živel med ljudmi, ki hlinijo in se pretvarjajo.
Mogoče sem bil pripravljen sprejeti, da je vse lažno.
Prave stvari nas še bolj živcirajo.
Samega sebe sem prepričal, da je tako bolje.
Vse ustvariš sam, tako kot ti je všeč.
Mindė, se gremo fotkat?
Ja.
Oče.
Greš danes v Maxa?
Bi plesala? -Kar sanjaj.
Hvala. -Hvala.
Škoda. -Kam sta se vpisala?
Jaz na pravo, Mindė na mednarodne odnose.
Tepca.
Pa ti? -Računovodstvo.
Super. -Super.
Mindė... -Kaj?
No, se vidimo pozneje.
Se vidimo.
Kaj gledaš?
Nič.
Zanima me, kakšne spodnjice ima danes.
Babičine zavese? Ali z jagodami?
Kaj pa govoriš?
Res serješ. -Pozabi.
Greš danes v Maxa?
Kaj pa mi preostane drugega?
Moja jajca so se skuhala.
Jaz sem brez gat.
Mater, Mindė.
Poleg Kuršėnaija s prešvicanimi jajci.
Kmalu jih bomo okupirali.
Poslušaj, narediva plakat "Mindė bez meja".
Pa "Rims nima jajc"?
In tako se ni v bistvu nič zgodilo.
Vedno sem čakal, da se kaj zgodi.
Nekaj, kar bo vse spremenilo.
Vedno se mi je zdelo, da sem najboljši in da bom vedno zmagal.
Pa zdaj? Kakšne možnosti imam?
Tudi pisanje sem opustil. Nič ne bo.
Boža mojo barko.
Moje sanje ziba sem ter tja.
Kamorkoli se obrneš, noč.
Prekriva ti oči,
prekriva upanje v tvojem srcu.
Koga nameravaš zakopati?
Koga? Denar, vse.
Če bodo našli, ne bodo imeli česa vzeti.
Vrzi notri še mojega.
Boš pivo prihranil za jutri?
Zdaj bi ga pil.
Prav.
Sranje, tvoj kasetofon sva pozabila.
Tvoj je.
Vzemi ga, ne potrebujem ga.
Res? -Ja.
Živeti hočem brez hrupa.
Hvala.
Daj sem.
Kako ti je šel posel s puloverji v Krasnojarsku?
Vse sem prodal.
Še z vlaka nisem stopil. -Mater.
Vrnil ti bom tvoj denar.
Pozabi.
Resno mislim.
Jaz tudi.
Razmišljal sem, da bi šel v Indijo.
Zakaj se smejiš? -Saj se ne.
Zakaj v Indijo? -Zanimiva je.
Sediš v tišini.
Vidiš, kako živijo puščavniki.
Proučuješ jogo.
Bi šel s z mano? -Pa kaj še.
Poskusil sem bom vpisati v Klaipėdu, menda imajo še prosta mesta.
Kaj pa je z Moniko?
Monika je v Vilni.
Kaj pa ti?
Jaz sem v južnem delu.
Pa tvoj rezervni načrt?
Moj rezervni načrt je šel na Love Parade.
Bruce Lee je rekel, da moraš biti kot voda.
In skoraj sem bil.
In kaj je s tem?
Nič.
Vse je samo odplulo.
Oprostite, imate kakšno pisalo?
Pozabite.
Mater, pivo... -Poslušaj, poslušaj!
Hotel sem, da bi bila samo midva.
Ona pa je rekla: "S tabo sem končala."
Obračal sem se kot ladja brez zemljevida.
In udaril zadaj, kjer najbolj boli.
Potem mi je zabila nož v hrbet.
Pa sem jo potrepljal po rami
in rekel: "Bolj se potrudi."
Brez izhoda sem jo vrgel ven.
Da vdihnem zrak...
In?
Ne maram smrti.
To!