Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Dabar tokie laikai, kai esi arba nugalėtojas, arba pralaimėtojas.
O pralaimėtoju aš tai būti nenoriu.
Čia dabar visi buriasi, kas jie buvo praeitame gyvenime.
O man ir be burtų aišku, kad aš lošiau regbį.
Nu, kokioj Naujoj Zelandijoj.
Kartą mačiau per videką rungtynes, kur Lomu lošė.
Čia panašiai kaip dabar Džordanas kašyje.
O Šiauliuose ką?
Mes tai treniruodavomės visokiuose stadionuose,
kurie labiau primindavo šernynus.
Per juos būdavo išminti takiukai. Atrodė, kad ten ir gyvulius gano.
Ką aš galiu veikti be regbio?
Gal ir galiu, bet tik žaisdamas jaučiu, kad darau tai, ką reikia.
Kad aš - savo vietoj.
Rimantai, ateik biškį.
- Ką? - Reikia iš mamos atnešti raščiuką.
Kodėl?
Eisi pas senius.
Pasibandys tave.
Čia rimtai?
Nu, rimtai, rimtai. Tik čia mano žodžio neužteks.
Reikia tėvų leidimo.
Nu, baik!
Batą užsirišk!
Ir dabar kamuolį atnešk!
Šiaip tai man greitai pasidarė aišku, kad tai, ką tu veiki aikštėj,
gali labai praversti už jos ribų.
Ypač, kai gyveni Pietiniame.
Sako, ka Šiauliai yra dviračių miestas.
Nu, gal kada ir buvo, bet "Ereliukų" ir "Kregždučių" laikai jau praėjo.
Laba diena, merginos, kas jūsų manymu, valdo Šiaulių miestą?
Dabar visi mezga, po turgus trankosi. Arba tranko tuos, kurie mezga.
O šiaip Šiauliai yra vandamų ir švarcų miestas.
Nes kačialkių čia - ant kiekvieno kampo ir kiekvienoje kabo jų plakatai.
O išėjęs iš kačialkės,
kiekvienas įsivaizduoja, kad gyvena kokiame nors filme
ir dar atlieka pagrindinį vaidmenį.
Tai ką, stalones, briuslekai, vandamai, žiūrėkit! Šiauliai!
Čia ir vyksta jūsų filmų veiksmas!
Įtempkit ausis - Šiaulynas!
Ar girdit? Ne?
Nu tai gerai, dar sykį -Šaolins!
Tai esat visi čia kaip saviakai. Jauskitės kaip namuose.
MANO SŪNUS RIMANTAS KMITA
Laba diena!
- Čia ta nauja? - Nu.
Žertva?
Aistė Araminaitė.
Esu.
Aida Bogužytė.
Esu.
- Ką motina negali tau parašyti? - Aurimas Akšys.
Nu, ji žino, kad yra kažkoks regbis, kur mušasi, ir viskas.
Kažkada kviečiau ateiti pasižiūrėti, tai sakė, jai baisu.
Rimantas Kmita.
Yra.
Nematytas.
Jūs irgi nematyta.
Praėjusią pamoką žymiu kaip praleistą. Ar turi pateisinimą?
Jo.
Prašau.
Krepšininkas?
Regbistas.
Per tuos sportus atestato nepamiršk.
O kam man tas popierius!
Svarbūs popieriai tie, kurie su vandens ženklais.
Sėsk į vietą!
Tema susipažinimo rašiniui.
Išplėšk lapuką.
Nu, ar būtinai čia tau dabar reikėjo užvažiuoti?
Per tave visi turi kentėti.
Iki pamokos galo 30 minučių.
Kas skaito, rašo - duonos neprašo.
Duonos dabar prašo visi, tik ne visi gauna.
Ką ta mokykla? Mokaisi, mokaisi ir ką?
Ką tu veiksi su tais mokslais?
Gal mokytoju eisi dirbti?
Girdi? Žiūrėk!
Ką? Kam tau tie auskarai?
- Mergoms patinka. - Žino jis, ble, kas mergoms patinka.
Tu pažiūrėk į kainą.
Kas babkes dabar varto, rašyti net nemoka.
Nu davai.
Tai jeigu mokytojais nenorite būti, tai ko ten mokytis.
O tie, kurie skaito ir rašo,
tai paskutiniai prie tos duonos ir eilieje stovi.
Kiti net ir nestovi toje eilieje.
Laba diena, mokytoja.
Čia yra tokia lygtis.
Autoritetas lygu babkių skaičius plius jų tinkamas panaudojimas.
- Po kiek "Unlimited" plakatas? - Orginalas dvacokas.
- Kur kožą gavai? - Mamikė nupirko.
- Ar tikra oda, ar dermantinas? - Tikra, tikra kiaulės oda.
- Ko žvengi? - Niekas nežvengia.
Girdi, žiūrėk, ko pas juos ten toks būrelis stovi?
Ar girdi, nepabaik čia!
Iš kur jos tokius triusikus gauna? Pas mus mergos gi tokių nenešioja.
Pas ką jau čia matei tuos trauzus?
Mačiau.
Ką tu spangsti? Matė jis...
Taip, per atostogas, kai kaime buvau.
Tai gal savo babos trauzus matei?
O rimtai?
Karoče. Nepažįsti.
Kokie pas ją trauzai buvo?
Nu, tokie, kaip babos užuolaidos su braškikėm.
- Su braškikėm? - Nu.
O po trauzais?
Jau čia tau dabar visas smulkmenas reikia pasakoti, ar ne?
Ar nepisi proto?
Girdi, nenori pasiimti?
Durnas, ko aš čia nematęs.
Hey, some help?
Sunku atmesti?
Tau gal dar masažą padaryti?
Ne namie esi, girdi.
Nori savo baliono, ateik ir pasiimk!
- Ar girdi, kurva. - Nemyžk!
- Nespank, šeši yra. - Ir visi sliekai apsimyžę.
- O dabar atneši kamuolį, pidars! - Pyzdink nachui, Džordanas!
- Kūrva, ateik čia! - Kas yra, blet!
Šaukiau bele ką. Svarbu, kad skambėtų kaip karo šūkis,
o aš atrodyčiau kaip persiutęs ir pablūdęs krienas.
Aišku, dar ten girdėjosi priesaikos, kaip jie mumis pasigaus, kaip atidubasins,
kad mes čia nežinom, ant ko užsirovėm.
Bet čia kaip visada, tebuvo paguodos sau žodžiai be jokio turinio.
Labas, Rimantai.
Nu, labas.
Pasikėlęs.
Ką čia žiūri taip vėlai?
Vokiečių kanalą.
Čia kartais ne suaugusiems?
Tai, aš - ne vaikas.
Vokiečių mokausi. Man taip geriau įsimena žodžiai.
Nu, žiūrėk! Vokieti, tu!
Stojam, stojam!
Mamos raščiuką turi?
Mane čia paėmė kaip geriausią iš savo amžiaus,
nesvarbu, kad tas amžius - ne kažkoks.
Bet kai esi įpratęs varyti kaip buldozeris,
o čia kaip skiedra nuo visų atšoki,
tai tavo absoliutūs kietumo rodikliai gerokai suprastėja.
Tik prisilieti prie kamuolio ir jau guli ant žemės.
Bet dar reikia tą kamuolį gauti,
nes kartais lakstai, lakstai ir atrodo, kad esi su kažkokiu apsiaustu,
kuris tave paverčia nematomu.
I dar. Buvo tokie keli, kuriems pasuodavau, reikia ar nereikia.
Rankos dreba, bet dar reikia neapsimyžti ir tiksliai paduoti,
nes atrodė, kad jie - iš mafukų.
Jų pavardės tokios: Šiaulys, Baranauskas.
Ką aš žinau, gal čia tie patys, kurių bijo visi Šiauliai.
Žodžiu, trenkės gerai, turgus gerai, bet be panos tu esi vaikas.
Man galvoj sukosi toks daiktas, kad reikia šturmuoti tą pilį.
Kaip kokiam viduramžių riteriui.
Labas. Kur varai? Namo?
Labas.
Į muzikalkę.
Karoče, prisimieni, pernai, per gimšę, man savo fotkę padovanojai?
Tai aš irgi prisiruošiau į fotoateljė nueiti, pasidariau fotkę.
Galvoju, gal užsuksi pas mane, pasirašyčiau.
Tėvai kaime. Sulčių nori?
Jo.
Mindei nesakysi?
Pričiom čia Mindė?
Prižadėk.
Dantį duodu.
Kas?
Kas yra?
Tau čia pirmas kartas?
Kodėl klausi?
Renkis, davai.
Renkis, blet, Edita!
Rimantai?
Ko tu sėdi?
- Atsiti...? - Leisk! Daryk duris!
Viešpatie! Vaikeli, išprotėjai.
Edita, renkis ir eik namo.
Edita, renkis ir eik!
Tu bent kiek proto turi, ką?
Kaip mes dabar pas Glaveckus eisim?
Jie nežino.
Nežino.
Pats ją čia vedei?
Nu jo. Pats sakei, ka bendrautume.
Aš ne apie tai kalbėjau. Apie gražią draugystę.
Bent įspėtum mumis, prieš į namus kviesdamas draugystės pradžiai.
Neprasideda jokia draugystė.
Neprasideda?
Nu, neprasideda!
Ilgiems moralams jau buvo vėlu. Todėl bazaras nebuvo labai konkretus.
Jie man sakė, kad aš esu durnas ir juos statau į nepatogią padėtį.
Į kokią dar padėtį?
Šaukė, kad aš esu asilas, nes akivaizdžiai noriu susivaryti sau gyvenimą.
O man kaip tik atrodė, kad noriu jį pradėti.
Jie manęs klausė, kaip aš vaiką auginsiu.
Tai teisintis man dabar, kad norėjau mergos?
Tai tas yar blogis?
Tai kas tada gėris?
Dabar sėdi namie ir ruoši pamokas, kol baigsi mokyklą.
Tai baigiu tą mokyklą ir manęs čia tą pačią sekundę nelieka.
Ei, Rimai, pasiuką, pasiuką!
- Einam, einam! - Davai, Rimai, pasiuką! Pasiuką!
Šaunuolis, gerai!
Biškį reiktų dar kokio kontakto daugiau, bet šiaip tai super. Malačius!
- Apie varžybas su Kaunu, žinai? - Nu.
Žaisi aštuntu.
Aš?
Matuokis.
Man čia?
Normaliai sužaisi, galėsi pasilikti.
Dėkui.
Nu gerai, su merga nevisai pavyko.
Bet dabar negi namie sėdėsiu ir smaukysiu.
Reikia į rimtesnius dalykus kibti.
- Tai jau grįžai? - Jo.
Ką darai?
Muzikos klausausi.
Duosi, paskui pažiūrėsiu.
Jo, pažiūrėsi...
O mokslai gerai sekasi?
Gerai.
O regbis?
Nu, gerai.
Tarybinio mokslininko A. Svedušiaus duomenimis,
19 proc. moterų ypač jautri viršutinė makšties skliauto dalis.
Knygą palikai.
Aš jau skaitęs.
Ir kokie ten skliautai?
Erotiškus jausmus gali sužadinti ritmiška muzika, pavyzdžiui, Ravelio "Bolero".
- Kas? - "Bolero".
Stravinskio "Šventasis pavasaris", žiūrėk, žiūrėk, Bizė muzika baletui "Karmen".
- Bizė. - [Dobrij den.]
- [U vas kalbasa iest?] - [U menia kalbasa iest.]
Minde!
[Daite, pamagu.]
[Pasmotrim, davai.]
- [Dvacat, da?] - Mhm.
Greitai, greitai..
Žiūrėk, gal čia pabandom?
Durnas, einam į patį turgų. Čia gali susemti.
Ką čia myži? Kas čia mus sems.
Visada būna pirmas kartas.
Kai pirmas kartas būna, tai ir kraujo ant paklodės būna.
Paaiškins jis man apie paklodes.
Gerai, gerai einam. Grąžą išsikeisiu.
Po kiek dešros?
Po penkis.
Iš kur?
Iš kaimo.
Kaimas kur? Černobily?
Turi dokumenčiukus?
Tai čia ne mano. Ėjau pro šalį, draugelis paprašė pastovėti.
- Tai ir stoviu. - Draugelis.
Koks draugelio vardas?
Duok savo dokumentą, pažymėjimą.
Namie palikau.
Sakai adresą, telefoną.
Su mama tada šnekėsime.
O gal nesakykite mamai?
Mano mama žiauriai serga.
Dabar iš valstybinio sandelio vaistų kiekiai riboti.
Tai reikia pirkti komercinėmis kainomis. O tos kainos, žinot, dabar kokios.
Mano tėvas - iš viso alkoholikas.
- Viską, ką motina uždirba, jis prageria. - Gerai, gerai.
Tai įsivaizduokit, kaip mums gyventi.
Žinokit, aš jiems - ir kaip tėvas, ir kaip motina.
Aš turiu duonos, kažkokio maisto jiems...
Oi ble! Pyragiuką atnešei!
Duok čia tą baltą subinę!
Rimantas Kmita. Rašyk tą adresą! Rašyk!
- Chebra, pasipisiu. - Rimantas Kmita! Rimantas Kmita!
Daba tai jau paaiškėjo,
kad nei babkių, nei kožos, nei naujos magės,
nei normalios panos artimiausiu metu nenusimato.
Ką žiūrit čiurkos?
Gerai, kitus. Dar tą patį. Gerai.
Čia gerai, čia gerai.
- Jums rinktis... - Kamuolį.
O jūsų aikštelė kuri?
- Šita aikštė. - Šita?
Gerai. Sėkmės varžybose!
- Pagerbt priešininkų komandą! Sveiks! - Valio!
- 1,2,3 - Vairas!
Dirbam, dirbam!
Rimantai, varai, varai!
Einam, einam! Iki galo!
Davai, davai kažką.
Gerai pasirodė naujasis vairietis R. Kmita.
- Jis buvo... - Paruo...
...rezultatyviausias rungtynių žaidėjas.
Labas.
Nu, labas.
Ryt mano gimšė. Atėjau pakviesti.
Atvarysi?
Atvarysiu, jeigu nieko tokio nenutiks.
Kas čia?
Rytoj Editos gimšė. Atvirutę užrašinėju.
Čia!
Čia straipsnis apie mane.
Bendradarbiai girti pradėjo. Šaunuolis tas tavo Rimantas, laikraštis rašo.
Skambinu treneriui, klausiu, kas leido lankyti.
Sako, gi pati raščiuką parašėte.
Pasipasakoti nežadėjai?
Kad laimėjau ar kad už "Vairą" lošiu?
Nori gyvenimą invalidu baigti?
O tu nori, kad aš visą gyvenimą namie sėdėčiau?
Aš nenoriu, kad save traumuotum.
Kitką ką nors lankyk, tik ne regbį.
Ne, tai aišku, aš - ne koks Sabonis.
Jeigu visąlaik su jauniais, jaunučiais lošiu, tai aš niekuo tokiu ir netapsiu.
Aš nenoriu, kad tu su vyrais žaistum.
Krepšinį lankyk!
Tai man gal ir į gatvę neiti, nes galiu susitraumuoti.
Nevalgyti, nes galiu užspringti.
Jei krepšinį lankytum, nieko tau nesakyčiau.
Nu jo, mūsų niekad nerodys per teliką.
Niekas ten nerėks: "Lietuva! Lietuva!"
Bet ką, aš dėl to neturiu teisės žaisti regbio?
Neturiu stengtis kuo geriau žaisti?
Aš žaidžiu, nes noriu kažką pasiekti, mama.
Ne šiaip sau laiką prastumti. Toks ir skirtumas.
Kitą kartą vėl pasakyk, kai reikės raščiuko.
Žiūrėk, žiūrėk, Šiaulių krašto Džordanas!
Ką tu, kurva, į save pažiūrėk, kaip visas gražiai išsipuošęs.
Gerai, nespank.
Gal nori Royalio?
Tu pas Glaveckus nešiesi?
Tai ant drąsos, su sultim.
Pričiom čia drąsa?
Tai pas ją plotas.
- Nu. - Nu?
- Nu. - Nesvarbu.
Girdi, ką dovanosi?
Tas blėkikes, kur Rygoj prisipirkom.
- Tu rimtai? - O tau gaila, vis tiek visą maišą turim.
- Kas? - Nieko.
- GSėkmės tau ir pinigų. - Ačiū.
- Labas. - Labas.
- Sėskit.
O žiūrėk, Minde, balta mišrainė!
Šimtas metų, kai neėdžiau baltos mišrainės.
Bet gal aš prie šitų grybukų. Man reikia biškį kalorijų užmesti, pyragiuko...
Ai, aš tavo vietą užiemiau. Tai, sėsk, sėsk!
Gal tilpsiu, nėra čia ta subinė tokia jau didelė.
Tai dabar laikraštį, karoče, skaitysim?
Ar sugebės "Vairas" dešimtą kartą iškovoti taurę?
Čia dar pažiūrėsim, ar sugebės, ar nesugebės.
Eik, eik, Džordanai, karoče.
Parodyk!
Kad tavęs čia nėra.
Nu tai jo, čia - Dainiukas su Tomuku.
Tie išvis ant atsarginių sėdėjo.
- Nu. - Nu.
Karoče, žurnalistas ne tuos pafuotkino. Rimantas Kmita.
Matomai, jūs čia nelabai pažįstami.
Imam taurę ir sveikinam kaimyną!
Kaimynui pasakom vardą.
Po to kaimynas pasako kažką, kas prasideda iš tos raidės.
Dar gal kokią smėlio pilį pastatykim?
- Labas, aš - Edita. - Nu, labas. Aš ir taip žinau.
Ne, tu turi sakyti kažką iš "e" raidės.
Pasiskolinsiu. Labas.
- Erotika. - Minde!
- Labas. - Ai, Monika.
Monika, malonu.
Dabar žaisim kitą žaidimą.
Paimsim po lapelį.
Užrašom vardą, ant kito - kūno dalį, o ant kito - veiksmą.
Ir po to trauksim po vieną, ir turėsim su tuo žmogum padaryti. Žodžiu...
Trauk, Edita!
- Rimantas. - Jau žinojau.
Ką žinojau!
Petys.
Įkąsti.
Au, blet!
Ar girdi, ką čia dirbi? Mano eilė.
Tai kad mano. Kam įkando, to ir eilė.
- Po vieną. - Tai po vieną ir traukiu. Va, Monika.
Žiūrim, ausis.
Priglausti.
Ar galim?
Gerai. Aš žinau kitą.
Žaisim, kas ilgiau išstovės ant lapo.
Nu, čia jau sunkiai, sunkiai.
Lipk.
Lipk, lipk.
Gerai, gali jau paleisti.
O, Bacho "Žuvėdra". Neseniai skaičiau.
Edita, tau patiko?
Nelabai.
Aš irgi skaičiau. Man tai žiauriai patiko.
- Tu čia rimtai? - Nu jo.
Tai ir Mindė skaitė. Mindei irgi žiauriai patiko.
Ar ne, Minde?
Mes kartu skaitom.
Gera knyga. Tikrai gera.
Rimantai, gal gali ateiti man biškį padėti?
Aš tuoj padėsiu. Tuoj.
Varau vokiečių žiūrėti.
Pala.
Paprašyk Monikos numerio.
Eik tu, durnas.
Davai, davai...
Paprašyk. Sau, sau...
Sakiau, kad viskas. Ir kad čia nebeitum.
Pala, karoče, gali Monikos numerį duoti?
Ką?
Girdi, duok.
Tu... Išvis žinai, kiek jinai knygų skaito?
- Pričiom čia? - Ir kiek kalbų moka?
Į kokią šulę eina?
Ir kad jos tėvai yra geriausi Šiaulių daktarai. Žinojai?
- Nu ir kas - Nu ir kas
Ka ne tau, Martynai, mėlynas dangus.
Karoče.
Paltus reikia rūbinėje palikti.
Kad čia ne paltas.
Žiūrėkit, turite tokią knygą "Žuvėdra"?
Džonataną Livingstoną?
Kažką tokio.
- Kortelę pas mus turite? - Ne.
Tai ko?
Priregistruosim, galėsi dažniau pas mus lankytis.
Vienai žuvėdrai labai patiko skraidyti.
Visi jai aiškina, kad ji turi rūpintis valgiu,
kniso protą, bet jai vis tiek rūpėjo skraidyti,
kuo greičiau visokius fintus išdarinėti.
Gerai, galvoju, skraidyk ir neėsk, tu žuvėdra.
Man irgi motina neleidžia žaisti.
Sako, iš to žaidimo - jokios naudos. Duonos nevalgysi.
Bet dėl ko mes žaidžiam?
O dėl ko tai žuvėdrai patinka skraidyti?
Mes žaidžiam, nes smagu. Ką aš žinau.
Čia ne kašes įmesti.
Niekad nebūsim žvaigždės, dėl kurių ten alptų mergos.
Iš visur mus varo lauk. Įsivaizduoji, kaip šernus,
kurie stadiono veją ir tegali gadinti.
Dabar jeigu šulėj reikės rašyti kokį rašinėlį,
tai parašysiu, kad žaidžiu regbį
ir dėl to esu kaip žuvėdra Džonatanas.
- Labas. - Ką čia veiki?
Atėjau pasižiūrėti.
Geras. Nežinojau, kad tau regbis patinka.
Kaip fainai, kad laimėjote. Sveikinu.
Dėkui, dėkui.
Čia fotkins dabar. Laikraštyje vėl turėtų būti.
O ką po to veiksi?
Ką aš žinau. Nieko.
Gal nori pas mane atvaryti?
Rytoj.
Galėsime ramiai pašnekėti.
Gal ir nieko mintis.
Tai užsuksiu, jeigu nieko tokio nenutiks.
- Nu. - Nu.
Jeigu nieko tokio nenutiks.
- Kur žiūrit? - Linksmiau.
- Kas yra? - Nieko.
Tu primeti, kas pas mane į regbio varžybas atėjo?
- Nu? - Monika.
Ta iš Editos gimšės.
Tai varau su ja į pasimatymą. Jauti?
Gal gali kožą paskolinti?
Bet tai pati atėjo.
Žinai, aš viename žurnale radau,
kad Bruslekas eilėraščius rašė ir dar meditavo.
- Primeti? - Nu, nu.
Ir jam visi tie eilėraštukai ir tos meditacijos karačium padėjo tapti.
Tai žinai, čia biškį pradėjau kažką žiūrėti, kokie tie eilėraštukai.
Ne per siaura?
Tai Briuslekas rašė, kad reikia būti kaip vandeniu.
Gal ir nieko.
-Vanduo? -Nes vanduo yra kaip ir pats silpniausias.
Bet niekas jo neįveikia. Primeti?
Ar Vandamas nerašė, kad reikia būti kaip Royalio spiritu?
Žiūrėk, tu čia man į klešnę neprivaryk, gerai?
- Čia mamikė nupirko? - Nesvarbu.
Užsidėsi, biškį muzikikės pasileisi, nusiraminsi.
- Kas čia nervinasi? - Gerai, gerai, Džordanas!
Viduje mano kaskė - meditacinė enigma.
Davai, Briuslekas, pažiūrime, ar veikia šitie tavo bajeriukai.
Ko reikia?
Čia pas mane.
Dėl namų darbų.
Labas.
- Atnešei knygą? - Jo.
Rimantas. Darius - mano brolis.
Užeik.
Tu biškį per anksti.
- Čia tau. - Dėkui.
Tuoj aš. Užeik.
Pyrago atnešiu.
- Kas tas molis? - Nu gerai, nepradėk tik.
Tėvas žino, kas pas mus šliaužioja.
Raminkis! Sakau, klasiokas, iš paralelinės.
- Aha, iš Pravėniškių kolonijos!
- Ką čia savigsti? Viskas, varai! - Aha, jau bėgu.
Nu kur tu eini? Sakei varysi!
Lieku namuose, kol tas princas nieko neišnešė!
Ką tu čia pezi? Nu blet! Dariau!
Prašau.
Ar ne taip kažkas?
Nieko.
Tau arkliai patinka?
Žirgai.
Nu, žirgai.
Didelis skirtumas tarp arklių ir žirgų.
Arkliai - darbiniai, o žirgai - tai tokie laisvi.
Kaip žuvėdros.
Kodėl žuvėdros?
Tau gi patinka tas Džonatanas Livingstonas.
Ai, nu jo.
Klausom!
Nu ką, ką? Nieką...
- Bijai, kad nunuodysiu? - Ką?
Ai, ne.
Žiūrėk, ir regbistai skaito.
Dar ir kiek skaito.
Ką tu galvoji, mes - mudakai kokie?
Regbyje reikia strateguoti. Reikia mokėti su galva susitvarkyti.
Čia ne kaip ta amerikietiška fūlė, kai užsideda šalmą ant galvos
ir bando pramušti sieną kaip debilas.
Ir šiaip treneris mums visad sako, kad regbis iš mūsų žmones padarys.
Ir padarė?
Nežinau, kaip čia bus, bet kad negadina, tai - faktas.
Ate, blet!
Tai kokios knygos tau patinka?
Įvairiai. Pagal nuotaiką.
O tu su gitara groji?
Su smuiku šiaip, bet noriu su gitara pradėti.
Su smuiku man nelabai.
Tai kodėl groji, jei nelabai?
Tėvai nori, kad muzikalkę baigčiau.
Ai, tai jie patys gal kažką groja, dainuoja, muzikuoja?
Ne.
Tada į koncus vaikšto.
Į naujametinius.
Tai ko jie čia taip užsikepė iš tavęs muzikantę padaryti?
Ne muzikantę, o žmogų.
Atseit, išsilavinęs žmogus turi suprasti muziką.
Ir sako, laikysenai gerai.
Tai vis tiek kažkaip groji.
O tai ką jie šiaip veikia?
Gydo žmones.
Ypač mumis su Dariumi.
O kur jie dabar?
Regbio aikštelėje, prie išskirtinės linijos,
gali murgdytis kokias dešimt minučių.
Jau atrodo, išstumsi. Metras. Pusė metro.
Vėl teisėjas paskiria penkių metrų grumtynes.
Vėl iš naujo. Vėl išstumi.
Kažkas toje maramalynėje pro rankų, kojų, kūnų bruzgynus prakiša kamuolį,
bet iš priešininkų kažkas kyšteli delną į vienintelį laisvą dešimt cemų plotą
ir kamuolys atsidūria ant jo delno, o ne ant žemės.
Klausyk, o tu "Idiotą" skaitęs?
Net pats mažiausias tarpas yra tarpas.
Ir dabar tą tarpą, kurio beveik nebuvo, įveikti buvo ne ką lengviau.
Tą grąžinu. O gal dar turite "Idiotą"?
Dostojevskį?
Nu, man atrodo.
- Kas? - Nieko.
Bet jis tiktai vienas šneka. Ką, galvoji, nemeluoja?
Atrodo, kad būti tokiam paprastam yra paprasta?
Bet čia tai nifiga - nepaprasta.
- Kas? - Tai tas gi kunigaikštis Miškinas.
- Ai, jo. - Nu.
Įsivaizduoji, jis geras, nes jam gal atrodo visi kiti žmonės geri.
Gal.
Gerai, turiu varyti. Matkė.
Negaliu praleisti.
O tu "Raganą ir lietų" skaitęs?
- Še. - Dėkui.
- Chebra, tik daug neimkit!
Ką čia gaili. Imk sumuštinį, jei nori.
Nenuoru aš tų sumuštinių.
- Ką čia skaitai? - Nieko.
- Rimantai, ar tu varai, a ne? - Jo.
...šalies rinktinės pagrindą sudarė Šiaulių "Vairo" starto žaidėjai...
Kaip tu galvoji?
- Ai, nesvarbu. - Kodėl?
Nes aš normaliai myliu.
Ar ne? Ir ką tu myli?
Dostojevskį myliu.
Nu, ir gal dar tave.
Penkios knygos per mėnesį - neblogai.
Tai ką, visas taip ir perskaitei?
Nu, jo.
Tai pasakyk man, apie ką Sigito Gedos "Žalio gintaro vėriniai"?
Tai ten eilėraščiai.
Eilėraščiai, bet apie ką?
Apie reinkarnaciją. Nes ten viskas vyksta tik vienu momentu
ir vienoj vietoj, ten visi amžiai suplakti kaip kokia centrifūga.
Duok man pažymių knygelę.
AŠ PASIRUOŠUSI, PENKTADIENĮ,11:30 PRIE "ŠIAULIŲ" VIEŠBUČIO
Ai, dėkui.
Girdi? Ar tavo mamikė neturi to Bizė ar Bolero?
Dar ko?
Karoče, reikia klasikinės muzikos.
Tai čia jau prieš tą mergą nori pasimaivyti. Ar ne?
Monika.
Mano meditacinė enigma jau vsio. Nebetinka?
Jaučiu, Glaveckaitė gali turėti.
Jo, gali. Tai gal nori pats nuvaryti ir paprašyti?
Kas yra?
Makarai neskanūs?
- Nepradėk! - Nu, būk žmogus!
Nepradėk, ar girdi! Neisiu!
Visur rašo, kad reikia galvoti apie ką nors kitą. Tada ilgiau užlaikysi.
Tik kad pavyzdžio nepateikia.
Apie ką aš tokioj situacijoj galėjau galvoti?
Apie dešras? Apie knygas?
Taip ir neįsikirtau,
kaip gali neskubėti ir kaip tu dar ten gali ką nors kontroliuoti.
Čia tas pats, kaip bėgi per regbį, o iš paskos visi bando įsikabinti.
Jauti, kad tuoj tuoj
ir jau guli su kamuoliu įskaitiniame plote.
Sekundės dalis ir visa įtampa virsta euforija.
Atrodo, kad viduj kitos medžiagos pradeda lakstyti.
O tu bent kelias sekundes esi tikrai laimingas.
Girdi, gal darbiuko ieškai?
Lyg ir nieko būtų ką nors tokio paprasto.
Žiūrėk, darbas konkretus. Apsauginis Arklidėj.
Atbūni savo valandas ir namo.
- Dvacokas už vakarą. - Gerai.
Čia pradžiai.
Jeigu kasoje daug, o prie durų ramu, tai gal ir tricokas.
O jeigu visais savaitgaliais varysiu, tai žiūrėk, jau visai neblogai gaunasi.
Be to, artėja pirmi Nauji su panike ir man reikėjo kažkaip pazoro jai nepadaryti.
Kažkokią dovanikę padovanoti.
Neblogai parašei.
Mačernis patinka?
Ką aš žinau.
Nu jau. Nežinotum, tai taip neparašytum.
Gal čia jums taip atrodo.
Paskutiniu metu neblogai rašai, daug skaitai.
Tu gal rimčiau susidomėjai?
Ne gal.
Tu girdi, Mačerni, už turinį dešimt?
Pala, neversk!
Šiaip Monikai triusikų gal ir nebūčiau pirkęs.
Bet kad toks skelbimas buvo, kad kreipėsi į tave "Ponios ir panelės".
Tai suprask, čia ne šiaip triusikai. Čia poniški, paskutinio skatiko verti.
Labą vakarą!
- Labas. - Labas.
Ateik biškį.
- Sakei, eisi pas Mantą. - Tai mes ir eisim.
- Kas jis toks? - Draugas.
Draugas?
Labą vakarą!
Kurioje mokykloje mokaisi?
Tryliktoje.
Kur ketini studijuoti?
Žiūrėk, gali lauke palaukti?
Tai jo.
Taigi sakiau niekad neiti.
Tai kad neatėjai, galvojau, gal kas nutiko.
Ką aš galiu žinoti. Gal pusę valandos laukiau.
Kitą kartą taip padarysi, gali manęs ir nebesulaukti.
Nesinervuok taip.
Nu, taip ir nepradėjau aiškintis,
kuris čia Monikos tėvui labiau kiaušus spaudė:
aš ar kažkoks Mantas.
Bet čia dar nieko, palyginus su tuo, kokia dovanikė manęs laukė, kai mes nuėjome.
Man net stalčius atsidarė, bet ne nuo to, kad pakliuvom į kažkokią Baraniaus pilį,
bet dėl to, kad aš tą Mantą jau buvau matęs,
o jis mus su Minde po Pietinio kiemą su kažkokiais pizdabolais vaikėsi.
Dabar atneši kamuoli, pideras!
Stovėjau kaip trenktas ir nieko nesupratau.
O Mantai, čia - Rimantas.
Ne, iš kur jis čia? Prie ko čia Monika? Ko mes čia?
Sveikas.
Mantas.
Rimas.
Ne, aišku, jie gi - klasiokai.
Bet, blet, galvoju, kokioje šiknoje aš čia dabar.
Viskas gerai?
Jo, jo.
Čia - Rimantas.
Šitas Mantas aiškiai buvo medis praeitame gyvenime.
Mane pykino nuo jo, nuo jo tėvų chatos,
nuo jo klasiokų jų bazaro apie kašį,
apie Rygos ir Talino univerus, apie ten, kas kur stos.
Koks tavo, blet, reikalas, kur aš stosiu.
Dar papasakokite man, kad viskas priklauso nuo to,
ant kiek žmogus talentingas ir kiek jis stengiasi,
kiek mokosi ir kiek dirba.
Dabar visi metam dovanikes į maišą.
Kas meta, tas gauna.
Nepiskit proto!
Viskas priklauso nuo to, kiek tavo tėvai turi babkių.
Dėkui. O tu nemeti?
Aš čia tik tau turiu dovanikę.
Tai viskas gerai.
Kas dar nemetė dovanikių, metam, metam, metam.
Per stipru.
Keičiamės dovanikėmis!
- Aš tau dovanikę noru įteikti. - Ačiū, bet aš į bendrą mečiau.
Mes taip sutarę.
Čia tik ant bajerio.
Jo, jo, aš suprantu. Pala.
Čia tau.
Nu, tu ir pavarai!
Mano draugas aistringas kašio fanatas. Jis savo ateities be krepšinio nemato.
Lošia kašį jis su kiemo banda, bet svajoja žaisti už NBA komandą.
Atsikėlus ryte, viena mintis galvoje: kamuolys aikštelėj ir krepšinio lenta.
Raumeninga ranka,
raumeningoji koja jis nori skraidyt kaip Marčiulionis po orą.
Visą dieną praleidžia kašių aikštelėj pavargusios rankos, nubraižyti keliai.
Kapitonas jis mokyklos rinktinėj, jaunos komandos atstovas tėvynei.
Po universitetų klubų turnyrų pastebės ir pakvies į Aukščiausią lygą.
Jam nieks Čikaga, nieks Florida kiečiausia komanda tai Šiaulių.
Šiauliai! Šiauliai!
Tai - Šiaulių komanda! Šiauliai!
Tada jis žais Kauno Sporto halėj, legendinėj Lietuvos krepšinio aikštelėj.
Jis dės iš viršaus ir iš baudų mėtys kiaurus,
visiems savo priešams kraus į kaulus.
Kaip žaidėjai išgarsėję gerais rezultatais automatiškai pavirsta į valiutinę prekę,
Kai pasiūlys jam milijoninį kontraktą,
tik tada jisai supras, kad tai jau nebe sapnas.
Prieš jį atsivers pasirinkimo laisvė, iškeis žalią maikę į kedus "Nike".
- Kas yra? - Ką?
Kas ne taip?
- Pavydi manęs? - Eik, tu!
Ai, nepavydi?
Mantai, baik, viskas.
Mantai!
Ar girdi, piders, kas tau leido imti!
Kuris čia dar drąsus?
Tau laikas namo.
Tai einam iš čia.
Varai vienas!
O kur Mindė?
[Zdarova!]
- Varyk čia! - Kas čia pas tave?
Remygos chebra. Prie "Auksiuko" susipažinom.
Apsivemsi, durniau.
Ar tavo plyta kaip pas Samą?
Ne, čia yra mano aikštelė. Čia yra mano kiemas.
Šalin rankas!
Ne, bet tu tikras NSO.
Oi, ne, ne. Kažką painioji. Aš esu stu..
studijuoju biznį universitete.
Varom, varom! Nu, eik tu nachui!
Su Naujais!
Ką tu geri?
Žiauriai gražu! Žiauriai!
Kas?
Taigi, su Naujais!
Sušalsi.
Su Naujais, chebra!
Jurga! Imk, šauk!
Varai iki dugno!
Su Naujais!
- Klausom. - Laba diena,
- ar galite Moniką pakviesti? - Aha jo, bėgu, blet.
Apsaugini, ko čia stovi?!
Girdi, su treningais neįleidžia!
Ką tu čia pezi? Čia visi su treningais.
Raminatės!
- Trim. - Dėkui.
Ir dar rakčiuką.
Duok diskę!
Monika!
- Einam! - Ar girdi, Monika!
Einam, nekreipk dėmesio!
Monikai daug kartų bandžiau skambinti, bet kaip į sieną.
Galvojau, kaip čia tą kaltę atpirkus ir prieš ją, ir prieš jos tėvus.
Kad ir prieš tuos klasiokus.
Grynai, ka jai nebūtų pazoro.
Žodžiu, kai pagaliau prisiskambinau Monikai, prikalbėjau susitikti.
Primečiau, kam čia tas šaibas taškyti viešbučiams,
kai dabar svarbiausia susišnekėti.
O tada žiūrėsim.
Kodėl čia norėjai susitikti?
O kas negerai?
Čia - gi arklidė.
Tau gi patinka arkliai?
Žirgai.
Bet ir arklio čia nelaikyčiau.
Gal tiesiog pakalbam.
Jo, kalbam, kalbam.
Išvarau į Škotiją.
Į Škotiją?
Pričiom čia ta Škotija?
Egzai man. Man reikia anglų pasiruošti.
Tu ir taip normaliai šneki. Kam čia dar?
Gerai, aš apie ateitį galvoju, ne kaip tu.
O ką aš?
Va, darbiuką turiu, babkių užsikalsiu. Ką čia tau ne ateitis?
Gerai, jei čia dėl tų Naujų taip užsišikai, tai atsiprašau.
Turiu jau varyti.
Tai taip ir eisi?
Atrakink!
Tai kada išvarai?
Rytoj.
Ką rytoj? Tai gal bent atsisveikinti susitinkam?
Paorganizuosiu aš tą viešbutį, jei taip nori.
Davai, atrakink!
Bet kodėl Monika išvažiuoja,
tai man buvo sunkiau negu Dostojevskį suprasti.
Čia viskas lyg ir paprasta.
Gavo vietą ir pirmyn.
Bet kodėl ji? Kodėl dabar?
Kodėl į Škotiją?
Vis tiek norisi kažkokio atsakymo.
Viskas buvo kaip per miglą. Nieko negalėjau galvoti.
Vos pagalvodavau apie Moniką, man galvoje susisukdavo jos kvapas.
Galva sukosi, seilės burnoje rinkosi.
Man silpna buvo,galvojant apie Moniką.
Šiaip silpnas nesijaučiu.
Nu, nebent kai rimtai sergu.
Tai va, Monika yra mano liga.
Liga, nuo kurios nenoriu pagyti.
Bet tada pagalvojau, kad juk mes nesiskiriame.
Kad ji grįš ir mes vėl būsim kartu.
Kartu gyvensime ir kartu vaikus auginsime.
Kas norėtų atstovauti mokyklą Šiaulių literatų konkurse?
Aš ne tik šitoje klasėje, bet ir visuose Šiauliuose tokio locho nežinau.
Kas sutiks, tam du dešimtukai.
Puiki proga pasikelti pažymį prieš pabaigą.
O apie ką reikės rašyti?
Kaip apie ką? Apie ką nori. Čia gi literatūra.
Tu gali rašyti eilieraščius, prozą, pjesę gali parašyti.
Tai laisva tema?
Nu, taip.
Tai gerai, parašysiu. O iki kada reikia?
Girdi, Rimai, nebejuokink!
Gal jau Baranauskas būsi?
Gal ir būsiu. Ar turi ką pasakyti?
Jeigu kas paklaustų, ar aš turiu paną, sakyčiau, aišku, kad turiu.
Tik ji biškį išvariusi.
Nu, kad Brius Li eilėraščius rašė, dar patikėčiau, bet kad tu...
- Ko žvengi? - Niekas nežvengia.
Bet kai ji grįš, aš turiu būti pasiruošęs.
Kad ji nustebtų, kaip pasikeičiau.
Autoritetai manęs nespaudė.
Apie įtakas nesukau galvos.
Jaučiausi jau beveik viską perskaitęs, todėl rašyti tikrai neatrodė sunku.
Ir be to, kiek čia truksiu.
Eilėraštį iškalti ilgiau užtrukčiau negu kelis posmiukus surimuoti.
Visuomet kažkas kažką keičia.
Ką šiandien rodo per televizorių?
Krinta snaigės, o kvailas šuo jas gaudo dantimis.
Vėlų vakarą žmogus laukė autobuso, bet jo jau nebus.
Stovi moteriškė prie gatvės ir negali pereiti į kitą pusę.
Tyliai teka gyvenimas. Meilė kartais esti keista.
Žodžiu, gavau tas dvi dešimkes.
Kažkokių niekam nereikalingų knygikių.
Ir pagalvojau, kad Monika dar rimčiau pradės žiūrėti į mane,
nes aš jau ne tik skaitau, bet ir pats rašau.
Ė, Samo plyta!
- Labas. - Labas.
Iš kur jūs čia?
Nieko, atvarėm pažiūrėti, kokių čia koncų būna.
Taigi Šiauliai - Lietuvos Mančesteris.
- Kas? - Mančesteris.
- Kodėl Mančesteris? - Kas kodėl?
Taigi Mančesteryje irgi labai daug grupių, raunančių stogą.
Ir dar muziejai, teatrai, žodžiu!
Viskas vienoje vietoje.
Žiūrėk, neblogai čia, chebros prisirinko.
Varom arčiau!
Davai varom!
Man čia viskas biškį naujomis spalvomis nušvito.
Kažkaip norėjau neišsiskirti, ir būti toks, kaip visi čia.
Nors gal iš šono ir matėsi, kad aš nesu toks,
ir kad iki galo nesuprantu nei tų žodžių, nei tos muzikos.
Apie jus - uh!
Na na na!
Everything was shining with all these new colors.
I didn't want to be different, wanted to be like everyone else.
Though you could probably tell I was different,
that I don't really get the talk, the music.
Girdit?
Žiūrėkit!
Rytoj parodos atidarymas fotografijos galerijoje.
Gal norite atvaryti?
Gerai, davai.
- Davai. - Davai.
Aš tai negaliu.
- Davai. - Davai.
- Tu sakei, kad nepameni. - Dabar prisiminiau.
Laiško iš Monikos vis nebuvo.
Biškį supykau. Negi sunku, išlipus iš lėktuvo, parašyti kelis žodžius.
Tada pagalvojau, kad jai turbūt ten daug visko vyksta.
Ir jai geriau būtų, kad aš savo reikalais ir ateitimi rūpinčiaus.
Ir todėl nesiparinau, kad su Jurga į parodą nueisiu.
Galvoju, kad Monikai tikrai patiktų, kad menu domėtis pradėjau.
Tu supranti ką nors, ką jis šneka?
Net nebandau.
Čia taip viskas sudėtingai gilu, kad įprastiniam suvokimui jokių valčių nėra.
Tai kaip tada žinoti, kur yra ta prasmė ir kur jos nėra.
Žodžiu, kažkaip su Jurga po Šiaulius vaikščioti pradėjom.
Viskas kaip ir tas pats, bet pradėjau kažkaip kitaip viską aplink matyti.
Tie patys lariokai, tos pačios mugės, pilnos visokių škurlių,
bet tu čia pat, tarp viso to, vos ne kad randi nuėjimą į kitą pasaulį.
- Žiūrėk, žiūrėk! - Nu?
Kai kokia Alisa.
Kas pavasarį mano siela apsirengia ir išeina.
Kiek kartų bandžiau ją užklausti, nežino kur, nežino kur.
- Kas? - Nieko.
Geras. Visaregė mergelė paleistuvavusi rituališkai
su visais senaisiais žemaičių dievais.
Ant nupustomų kopų Kęstutis paėmė...
- Ten tavo pažįstama? - Kur?
Va, nuėjo.
Turbūt juokingai skaičiau.
Žinai, aš irgi esu eilieraščių parašęs.
- Tu rimtai? - Tai aišku.
Tai sakyk!
- Čia? - Nu.
Nu, davai.
Ėjo sau mama gatve ir turėjo skėtį.
Kai lietus užpuolė ją, nėra, kur padėti.
O juk turėjo skėtį.
Kas?
Pati Jurga kažkaip normaliai į mane žiūrėjo.
Aš taip laisvai jaučiausi.
Galėjome apie viską pašnekėti, kaip vos ne su bachūru.
Kaip su kokiu Minde.
Žodžiu, Mindė naują darbiuką rado,
tai ir mane įkišo.
Negalėjau nesutikti. Reikėjo biškį nuo tų visų dramų atsijungti.
Ir dar babkių užsikalti ne pro šalį.
Ką čia skaitai?
Erlicką tokį.
Nu, kažkur girdėtas. Ką jis rašo?
Eilėraščius rašo, prozą rašo.
Kaip Briuslekas, ar ne?
Nu jo, panašiai.
Ar aš galvojau apie Moniką? Tai aišku, kad galvojau.
Bet viskas buvo kaip per miglą.
Ne, nu jūs patys primeskite,
jeigu dabar aš su regbiu taip į užsienį išvarau, net nepaskambinu.
Užsimerk, nežiūrėk!
Dabar gali atsimerkti.
Čia grynai pačio geriausio Šiaulių poeto karūna.
- Parodyk! - Nežiūrėk!
Nors man prieš akis vis dar stovėjo tas momentas,
kai Monika su gitara "Metallica" grojo,
bet kad Jurga galėtų būti mano atsarginis variantas,
irgi vis pagalvoti pradėjau.
Kai gerumas.
- Panašus. - Jo?
Nu, planą B aš kaip ir įpratęs turėti.
GERIAUSIAS ŠIAULIŲ POETAS RIMANTAS KMITA
Gerą vakarą!
Sakykit, kur Šiauliuose galėčiau pinigus pasikeisti?
Kad niekas nedirba tokiu metu.
Ačiū.
O kokią valiutą norite keisti?
Dolerius į litus.
Kiek reikia?
Dvidešimt.
Pala.
Tada galiu pakeisti.
Bet naktiniu tarifu.
Naktiniu?
Po tris.
Atrodė, kad visos svajonės tik pradeda pildytis.
Geriausi dalykai visad kažkaip atsiranda šiaip, iš nieko.
Kaip ir su Monika. Susitikom, nuvariau ir viskas buva paprasta ir aišku.
Rimantai, palieki tą kepeliūšą!
Negaliu, treneri, ausį skauda.
Ir per varžybas su ta kepure reikia žaisti.
Taigi čia - karūna, ne kepurė.
A, nu jo.
Gerai, du prieš vieną.
Atsitiko toks reikalas Šiauliuose, kuris vadinasi "Nuostabiausių kojų konkursas".
Girdėjau, kad viena kita mergikė ėjo prieš kažkokius bachūrus majačintis.
Už tai, kad jas per teliką parodytų
Čia tau.
Už ką čia?
Už gražias kojas.
Gerai.
Jeigu laimiu, statau mums bilietus į "Meilės paradą".
Tai gerai, aš tada viešbutį statau.
Mums viešbučio nereikės.
Užteks miegmaišio.
Gerai, turiu varyti.
Labas vakaras, ponios ir ponai!
Labas vakaras, Šiauliai!
Bet kad Jurga nuėjo dalyvauti, tai biškį apakęs buvau.
Sakė, kad grynai dėl bajerio.
Ir dėl babkių.
Tada supratau, bet, aišku, negalėjau praleisti progos
į ją be visų padevalkinių škurlių pažiūrėti.
Grynai dėl bajerio.
Nuostabiosios kojos jūsų akims!
Kai Jurga išėjo ir pirmą kartą ją pamačiau
be tų senelio marškinų ir paplyšusių džinsų,
tai toks karštis visą kūną užpylė.
Biškį net bijojau to momento, kai ji nulips nuo scenos
ir man kažką be pasveikinimų dar reikės pašnekėti.
Stovėjau toks, jausdamas, kaip kraujas tvinkčioja
ir dar kartą svarsčiau tą savo B planą.
Ar tikrai Jurga yra tik B variantas?
Na, o dabar po ilgų ir karštų komisijos sveikinimų,
pasitikite plojimais nuostabiausių kojų savininkę,
vienuoliktą numerį, Jurgą Jurgitą!
Kaip jūs jaučiatės?
Gerai.
Gal norėtumėt kažką pasakyti šitai komisijai arba publikai?
Nežinau, dėkui.
Na, tai prizą įteiks komisijos pirmininkas! Prašau į sceną!
Nu, tai sveikinu.
Dėkui. Tik va, babkių tai negavau.
Ką man su tomis nesąmonėmis dabar daryti?
Staipiausi prieš visus kaip kokia karvė ir dar babkių neduoda.
Visi tik dėl kojų žiūri į tave.
Ne visi.
Ką čia veiki, mažvaiki?!
Ė, nebandote jo liesti, gerai?
- Ką tu čia?! - Mantai!
Čia tavo merga?
Mes išeinam! Mantai, Mantai!
- Paleisk! Neliesk! - Eik, eik! Kas tau yra, blet! Paleidžiu.
Einam, einam greičiau!
Palauk, pašnekam.
Kitur pašnekam, tuoj anie pasivys.
Pochui tie anie, aš su tavim šneku.
Arba tu paskubi, arba gali grįžti atgal ir daužytis, kiek nori.
Aš varau namo.
Tai ko neskambinai ir nerašei?
Ar tu čia plaukus nusidažius?
Tu irgi toks pasikeitęs.
Į diskes vaikštai?
Pažįstama ant bajerio pakvietė.
Myliu.
O tu kurva!
Ble, Minde, ar girdi, kas buvo?
Eik sau!
Prieš valandą pacukai kažkokie nusmurgę atėjo, visas babkes išnešė.
Kiek?
Kiek, kiek, būtum laiku atėjęs, tai gal dar būtume ir atsimojavę,
o tu į mergų leškas seiles varvini, ar ne?
Tai blet, Monika grįžo.
Nu jo, dabar dar Monika. Ką tu čia pisi man protą!
Nu blet, "Vaivorykštėje" netyčia susitikom.
Ir pats nesuprantu, kas čia įvyko.
Tu girdi, vapše sakei, kad į "Vaivorykštę"su Jurga varysi.
Pažiūrėk, per tave dabar kokie nuostoliai.
Tai su Jurga ir variau. Ten Moniką sutikau.
Iš Škotijos sugrįžo.
Iš kokios dar Škotijos?
Tavo Monika visąlaik Šiauliuose buvo.
Ką tu spangsti?
Man Edita pasakė.
Ar girdi, kurva, ką tu spangsti?
Pats gali paklausti.
Ta, blet, Edita amžinai nesąmones vapa.
Davai, karoče, tvarkaisi.
Aš varau gėlininkui paskambinsiu.
Ar tu buvai Škotijoje, ar ne?
Išgąsdinai mane.
- Kaip laukinis elgeisi. - Klausiu, ar Škotijoje buvai?
Ne.
Tai nebėra, ką šnekėti.
Myliu tave.
- Jo, myli. - Nori, pro langą iššoksiu?
- Kokį langą? - Nori?
- Plikai nusiskusiu. - Ką tu skusiesi?
- Viską padarysiu. - Ką tu spangsti.
Ar girdi, palauk!
Einam pas mane?
Taigi, tėvai namie.
Ko tu bijai?
Ne, aš nebijau.
Nori supažindinsiu?
- Jo. - Einam.
Einam.
- Čia - Rimantas. - Laba diena, skanaus.
Dėkui.
- Prisijungsit? - Ne, būsim pas mane kambaryje.
- Gal deserto? - Dėkui.
Paskui.
- Tu mano Tetrio neėmei? - Varai iš čia!
Gal geriau pasivaikštom?
Aš kaip debilas kasdien tavo laiško laukiu.
Ta, pasirodo, Šiauliuose visąlaik trinasi.
Bet tik aš vienas nieko nežinojau.
Tryniausi tik namie ir mokykloj.
Tėvai dar labiau buvo prispaudę.
Pati suprantu, kad negerai padariau.
Bet ką daryti, nežinojau.
- Nepyk. - Nepykstu.
Sugrįžo mano katiniukas.
Visa pasikeitusi, išdrąsėjusi.
Nors ir niekad išvykus nebuvo, bet atrodo, kad tik į gerą tai išėjo.
Gerai, kad ji biškį susivokia, kad be manęs negali gyventi
ir ką ji man iš tikrųjų jaučia.
Nors biškį dar pergyvenau dėl Jurgos,
bet, taip paėmus, tarp mūsų nieko rimto ir nebuvo.
Tai kaip ir jaudintis čia nebuvo ko.
Žodžiu, viskas atsistoja į savo vietas.
Ar girdi?
Pala biškį.
Nuh.
Sveikas.
Nu, sveikas.
Kurva, blet, pyzdink nachui!
Kas tavo veidui?
- Nieko. - Parodyk!
Nieko, nieko, mama.
Ateik, jei mama kviečia.
Viešpatie, mažuti, kur tu taip susidaužei?
Krūmuose.
O stadione jau treniruotis nebeleidžia?
Ne apie regbį čia sakau, krūmuose.
O kokiuose dar krūmuose?
Piniginės ieškojau ir susibraižiau.
Aha, ir kaip ji ten atsidūrė?
Kažkoks debilas paėmė ir numetė.
Pinigus atėmė?
Ne, tenai tuščia piniginė buvo. Ten vienas talonas ir pažymėjimas.
Nereikia, mama.
Nesuprantu, kaip tave auklėjom, kad nei elgtis, nei tiesos sakyti neišmokėm.
Virgi!
O Dieve, mažuti!
O jėtus!
Skauda?
O Dieve, tu mano!
Neskauda, mama.
Jo, čia 200 litų minimum.
Dabar svarbu buvo, kad Monika manęs tokio nepamatytų.
Ir kad tėvui nereikėų už tą dantį savo Opel Asconos prakalti.
Ar skaudėjo?
Ė, žiūrėk, kaip naujas. Dar geresnis dantis.
Atsiprašau.
Pričiom čia?
- Nekenčiu. - Ko tu nekenti?
Bratkio už tavo dantį.
Eik tu su tuo bratkiu. Taigi sakau, nieko nepadarė, dar geresnis dantis.
Davai, varom į Vilnių gyventi.
- Ar rimtai? - Nu.
Išsinuomuosim kokį bučiuką.
Girdi, žiūrėk,
o tai gal geriau kartu barake gyventi pasiprašyti?
Koks skirtumas, tėvai babkių vis tiek duos.
- Tau tai duos. - Taigi kartu gyvensim,
niekam nieko nesakę, niekas proto neknis.
Tau reikia sugalvoti, kur stoti.
Sugalvojau.
Į lietuvių.
Tu? Į filologiją?
Žiūrėk.
Antanas ir jo rekordai.
Antanas sumušė visus rekordus.
Nubėgo 100 metrų.
Net per lietų.
Nušoko į tolį.
O buva rūkas.
Bet muštis negražu, net jei tai - rekordai.
Atspardė rekordai visą Antano asmeninį gyvenimą
vieną gražią, tylią naktį.
Aukštai, aukštai švietė žvaigždės.
Giliai, giliai miegojo žuvys
Viskas?
Nu?
Ką galvoji?
Nu, įdomiai.
Fainiai.
Tai ko žvengi?
O kokia čia prasmė?
Kokios tau dar reikia?
Žvaigždės aukštai, žuvys giliai.
O pats kažkur per vidurį ir dar sudubasintas, be danties.
Patiko man.
Porą "Širvenos" ir porą "Kunigaikščių".
Ir dar maišiuką duokit.
Ir "Bondą" dar vieną.
- Žiūrėk, Jurga. Jurga! - Durnas, nešauk.
Ką veikiat?
Nieko, biškį deginamės.
Ką neši?
Galvą.
Žmogaus?
Nu jo.
Girdi, alaus gal nori?
Nenoriu.
- Tai davai. - Nu, davai.
Imk, laikyk!
Kurva, gerai, kad biškį spėjom navaro pasidaryti, ar ne?
Dabar turiu planą, kur vėl investuoti.
Tai kad su tavo tomis investicijomis, pats žinai, kas gaunasi.
Ar ne?
Nu, man atrodo, kad šįkart per tave viskas susišiko.
- A ne? - A ne.
Tai kam su manim išvis tuos bizniukus suki?
Tau gi vapše nieko netrūksta.
Ko tu čia klausinėji?
Tai patinka babkes kalti. Taigi, grynai viskas yra iš sportinio intereso.
- Karoče, žiūrėk... - Girdi, kiek tu laiko žinojai
ir nesakei, kad Monika Šiauliuose?
Tavęs gaila buvo.
- Ką tu, kurva, spangsti, gaila jam buvo. - Ką spangsti?
Girdi, man nuo tos tavo Monikos jau bloga buvo palikę. Supranti?
Tik neapsivemk.
Tai koks dabar planas?
- Planas? - Nu, investavimo.
Galvoju, paimti už tas babkes užsakyti partiją megztinukų.
Ir padarom tokius užrašus "Gaidys". Nu, kaip "Gucci" būna.
Ir "Čiulpk" kaip "Chanel".
Ir karoče vežam į Krasnojarską...
Jo, Mindė kaip visad savo stiliumi toliau spaudė gazą.
Kad jis į mūsų biznius žiūrėjo kaip į sportą, aš dar kaip ir suprantu,
bet kodėl Krasnojarsko kaušai turi džiaugtis "Gaidžio" megztukais,
tai suprato tik pats Mindė.
Sakykim, kad čia buvo jau nebe Brusleko, o jo paties poezija.
Žiūrėk, imk mano dalį ir daryk, kaip tau reikia.
Še, davai.
Štai ir atėjo ta lemiama akimirka,
kai pasimatys, ko gi jūs išmokote per visus tuos 12 metų.
Tačiau nereikia jaudintis.
Įsigilinkite į temą.
Rašykite aiškiai, trumpais sakiniais.
Nesidairykite į draugus.
Pasitikėkite savo jėgomis.
Visiems linkiu sėkmės.
Nu, sėkmė čia buvo kaip ir į temą.
Bet šiaip jau viskas atrodė labai paprasta.
Reikėjo tik išlaikyti lietuvių, įstoti į filologiją,
susirasti baraką, kur galėsiu ramiai gyventi su savo Monika.
- Nu ką, nesušalsi? - Ne.
Turiu dar vieną.
Tai sakai, dabar laikraštį skaitysi?
Čia apie tavo nupezusią menininkę rašo.
Kokią dar mano?
Eik tu, čia šiaip pažįstama.
Nupjauta tikra galva.
Pasirodo, ji atsitempė tą galvą į galeriją. Kažkokį performancą darė.
Paišė ten kažką. Ir paskui paliko ją galerijos kavinėje.
Kažkas nutempė į rūsį, paskui kažkas rado ir mentam paskambino.
The buzz has started
Pradėjus ieškoti, paaiškėjo, kad ji tą galvą atsitempė iš morgo.
Tai vis tiek mirusio žmogaus ta galva.
Ką ten būtų palaikę, palaikę ir išmetę?
Eik tu, nesveiki tie menininkai. Visi nesąmones daro.
Ta tai išvis nupezus.
Tai gal nebūtinai menininkas turi būti kaip visi.
Ko tu čia ją dabar gini?
Nieko aš neginu.
Bet tu paimk kad ir Brius Li.
Kas galėjo pagalvoti, kad karačius eilieraščius rašo.
- Nu. - Nu?
Tai lygiai kaip niekas negalėtų pagalvoti, kad regbistas gali rašyti.
O ta galva, tai gal ir žiauru.
Betgi tai paėmus, tai ji niekam nieko blogo nepadarė.
Sveiki atvykę į stojamąjį egzaminą.
Trumpai apie jį.
Jums pateikti trys tekstai.
Iš jų turite išsirinkti tik vieną, jums labiausiai suprantamą ar patinkantį.
Ir parašyti analizę.
Tam turite lygiai dvi valandas.
Sėkmės, kolegos.
Prozos ištraukos išvis neprisiminiau. Teko rinktis eilėraštį.
Atrieda rytas traukiniais nerimstančiais.
Jo žvilgiai spindi bėgių geležim.
Dangus ir miškas, ir peronas gimsta čia,
kur buvo vien tik tamsuma graži.
Nu, nerašysi, kad eilėraštis ant tiek tobulas, kad nežinau, ir nuo ko pradėti.
Tas traukinių nerimas taip piso į galvą, kad vos neatsijungiau.
Pats ką tik iš tokio traukinio išlipau, kuris jau ir taip smegenis susuko.
Kažkoks mėtinis saldainis žvengia.
Morzė majačinasi be jokio tikslo.
Kuo ilgiau sėdėjau, tuo mažiau susigaudyti galėjau.
Po biškį atrodė, kad čia jau nebėra jokios prasmės.
Nu, ne pas Radauską, aišku.
Girdi, bet žiūrėk, gal čia nieko tokio.
Aš čia darbiuką susirasiu.
Tu mokysies, aš dirbsiu.
O kitais metais tikrai įstosiu.
Nu.
Norėsi banano?
- O, Šiaulių poetas. - Ką?
- Poetas. - Kaip sekasi?
- Ką? - Kaip sekasi?
Einam gal į lauką pašnekėti?
Einam į lauką pabazarinti.
Neblogai čia viską suorganizavai.
Neblogai tik? Eik tu! Nerealiai gerai gavosi, kaip kokiame Berlyne.
Nepyk, kad buvau dingęs.
O kur tu buvai dingęs?
Daug mokiausi.
Fainiai.
Skaičiau, kad turėjai problemų su ta galva.
Nu jo.
Šita, Jurga...
Girdi, gal turi pridegti?
Gal nori rytoj pas mane į varžybas ateiti?
Pažiūrėsi, kaip žalgiriečius dubasinsim.
Ar tikrai sudubasinsit?
Tikrai, pamatysi.
Gerai.
Tai davai.
Kas čia ką dubasino sunku buvo pasakyti.
Ir kas su mano žaidimu darėsi, niekaip paaiškinti negalėjau.
Vis dar tikėjausi, kad Jurga atbėgs, pradės švilpti,
viskas atsistos į savo vietas.
Bet viskas buvo atvirkščiai, negu turiejo būti
Kojos linko, rankos sviro.
O per pirmą kėlinį Jurga taip ir nepasirodė.
Vėjas bus dabar į jų pusę. Užspiriate kuo toliau ir žaidžiate jų pusėj.
Neleidžiate išspirti! Grumtynės, nesusukate, kas yra?
Dabar Vėjeris. Šnekate, ką darote, palydite, nepaliekate vieno! Palydite!
Rimai, girdi, ne pats kamuolį keli, o prisijungi, kad persvara būtų.
Rimai, blet, ar girdi, ką sakau! Rankos! Viens, du, trys! Vairas!
Apie pralaimėjimą nebuvo niekad net mintis šovusi.
Visi iki šiol būdavo sunešiojami kaip vaikai.
Mes visad buvome pirmi.
Ką ten pirmi?
Kai laimėdavai čempionatą, atrodydavo, pirma vieta yra beveik įžeidimas,
nes lošti tai nėra su kuo.
Mes buvome ne tik kad pirmi, o išvis vieninteliai.
Ir tada įsivaizduoji, koks turi būti pazoras, kai tave suvarto taip,
kaip mes kad visus vartydavom.
Ne, negalėjau įsivaizduoti. Galva nenešė.
Pasidarė gėda kažkaip už visas ankstesnes pergales.
Nafik jos, jei viskas dabar va tai va.
Geriau jau būtų buvę viską ir kiekviena pergalė būtų buvusi svarbi.
Tai su pralaimėjimais būčiau lengviau susitvarkęs.
O dabar tik kažkokie traukuliai, kaip per kokį reivą.
Tuts, tuts, tuts...
Žiūrėk, o kaip tau šitas?
Pagrabinis.
Tu su treningais į išleistuves žadi eiti.
- Mama! - Žiūrėk, o tas raudonas?
Tai gal juodą geriau.
Taigi sakei, pagrabinio nenori.
Gerai, duokit mums šitą pasimatuoti.
Nu gerai, bet tada sutariam, kad be šlipso eisiu.
Lietuvių mokytoja tikino, kad skaitant knygas,
pasidaro aišku, kam žmogus gyvena.
Pasirodo, kad nelabai.
Gyveni, gyveni, kažko sieki ir pyst viskas dingsta.
Staiga ir be paaiškinimų.
Be to, dabar jau žinau, kad gyvenimas yra debilas.
Prieini ir kala tau į dantis.
Šiaip, dėl smagumo.
Tik kad jokio smagumo jau nebuvo. Kažkoks dumblas galvoje.
Pyktis ir baimė, kad kažko nepagauni.
O nepagauni todėl, kad gyvenimas - ne tik kad debilas,
jis - dar ir padielkinas.
Fufliakas.
Jeigu taip gerai prasuktum juosčikę savo galvoje, tai įsikirstum,
kad visą laiką tik padielkių ir fufliakių pasaulyje gyvenu.
Gal jau ir buvau biškį susitaikęs, kad pas mus vien padielkės.
Juk tikri dalykai mus dar labiau trikdo.
Kartais net įtikindavau save, kad taip net geriau.
O pasidarai pats, kaip nori.
Minde, gal norit nusifotkinti?
Nu, davai.
Tėti!
Į "Maksą" varysit šiandien?
Ką, pašokdinti nori?
Norėtum.
- Dėkui. - Dėkui.
- Gaila. - Tai kur įstojote?
Aš - į teisę, o Mindė - į tarptautinius.
Durniai.
O tu?
Aš - į apskaitą.
- Ai, nu. - Nu.
- Minde. - Ką?
Ai, davai, iki.
Davai.
Ko žiūri?
Nieko.
Įdomu, su kokiais trauzais ji šiandien?
Ar su babos užuolaidomis? Ar su braškikėmis?
Ką tu čia spangsti?
- Išvis, vapšė. - Karoče, nieko.
Tai eisi šiandien į "Maksą"?
Tai ką tu siūlai?
Kai kiaušiai sušuto.
Aš tai be trauzų varau.
Kurva, Minde!
Šunta kiaušiai prie Kuršėnų.
Nieko tokio, bus tuoj šieno.
Girdi, gal pasidarom plakačiuką "Mindė be trauzų!"?
O Rimas be kiaušių, ar ne?
Žodžiu. Principe nieko ir neatsitiko.
Visad laukiau, kad kažkas tokio nutiks
Kažkas pystels ir viską pakeis
Man visad atrodė, kad aš esu geriausias, kad visad tik laimiu.
O dabar? Nu, kokie variantai?
Apie rašymą jau patyliu. Nieko iš to nebus.
Girdi, ką čia laidosi?
Ką, ką? Babkes, viską.
Jeigu ateis bombinti, neturės, ko paimti.
Tai sumesk ir mano.
Girdi, alaus pasiliekam rytojui?
Aš dabar gersiu.
Nu, davai.
Kurva, tavo plejerį pamiršom.
Tu skaityk, kad tavo.
Galėsi pasiimti, man nebereikia.
- Ar rimtai? - Nu, rimtai.
Dabar bandysiu be triukšmo gyventi.
Dėkui, dėkui.
Duok!
Žiūrėk, kaip ta tavo megztinukų partija Krasnojarske?
Atėmė tuos visus megztinukus.
- Iš traukinio net nespėjau išlipti. - Kurva.
Aš tau babkes grąžinsiu.
Nereikia.
Ne, ne, aš rimtai.
Aš irgi rimtai.
Aš galvoju į Indiją varyti.
Ko žvengi?
Niekas nežvengia.
Ko tau Indijoj?
Įdomu.
Tyloje noriu pabūti.
Atsiskyrėlius pamatyti.
Jogos pasimokyčiau.
Nenori kartu varyti?
Baik tu!
Aš galvoju į Klaipėdą stoti, ten kažką girdėjau, dar galima.
O tai ką su Monika?
Monika liko Vilniuje.
Nu, tai tu ką?
Aš - Pietiniame.
Girdi, o tas tavo B variantas?
B variantas į "Meilės paradą" išvarė.
Bruce Lee sakė, būt kai vandeniu.
Nu tai aš toks beveik ir buvau.
Nu tai kas iš to?
Nieka.
Viskas tik nuplaukė.
Gal tušinuką turite?
Karoče!
- Kurva, be ryšio kad alaus... - Žiūrėk, žiūrėk!
Aš norėjau pabūti su ja kartu.
Ji man pasakė: "Eik tu!"
Apsisukau aštuonis kartus ratu.
Įspyriau jai į kepenis batu.
Ji man smogė taip pat iš širdies.
Patapšnojau per petį
ir tariau: "Maladiec!"
Neturėdamas kitos išeities,
išmečiau ją iš valties.
Nu, nu?
Aš nemėgstu mirties.
Yesss.