Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ebben a világban az ember vagy győztes, vagy egy hülye lúzer.
Én soha nem akartam lúzer lenni.
Mindenki próbálja megszépíteni valahogy a múltját.
Igazság szerint én mindig rögbizni akartam.
Ahogy Új-Zélandon csinálják.
Egyszer láttam egy meccset felvételről, amin Lomu játszott.
Ő olyan sztár, mint Jordan az NBA-ben.
Hogy mi hogyan csináltuk?
Olyan stadionokban edzettünk, amik inkább legelőre hasonlítottak.
A füvet úgy letaposták rajtuk, mintha tehéncsorda vonult volna arra.
De mit csináltam volna a rögbin kívül?
Csak a pályán éreztem úgy, hogy a helyemen vagyok.
Hogy ezt kell csinálnom.
Rimants! Gyere ide!
- Igen? - Szülői igazolást kell kérned.
Miért?
Kipróbálunk a felnőtt csapatban.
- Komolyan? - Persze, komolyan.
De én nem tehetlek be. Szülői engedély kell.
Ne szórakozz!
Lóg a cipőfűződ!
Hozd vissza, ha elrúgtad!
DÉLI KRÓNIKÁK
Gyorsan rájöttem, hogy amit a pályán tanultam,
az az életben is hasznomra lehet.
Főleg itt, a délvidéken.
Azt mondják, Šiauliai a bringások városa.
Talán így volt, de a régi, helyi gyárak már rég bezártak.
Egy szóra, lányok! Szerintetek ki a menő mostanában a városban?
Mindenki megpróbált befutni, vagy azokon élősködött, akik próbáltak befutni.
A város tele volt Van Damme-okkal és Schwarzeneggerekkel.
Minden sarkon nyílt egy edzőterem, a plakátokon ezekkel a faszikkal.
Az izomagyak meg azt hitték, ők is valami filmben élnek,
amiben ők a főhősök.
Sok önjelölt Stallone, Bruce Lee és Van Damme. Ez Šiauliai.
Itt játszódik ez a történet.
A helyiek pedig a "sáulájiak".
Értitek. Nem?
Na, akkor megismétlem: a saolinok!
Felénk mindenki haver, szóval érezzétek otthon magatokat!
IGAZOLOM, HOGY A FIAM, RIMANTAS KMITA...
Jó napot!
- Új tanár? - Aha.
Fapina.
- Aisté Araminaité. - Jelen.
- Aida Bogužyté. - Jelen.
- Anyád nem tudja megírni? - Aurimas Akšys.
Szerinte a rögbi csak a verekedésről szól.
Ausra Beskite.
Látott egy meccset, azt mondta, félelmetes.
- Augustas Grinis. - Jelen.
Rimantas Kmita.
- Jelen. - Még nem láttalak itt.
Én sem láttam magát.
Az előző óráról hiányoztál. Van igazolásod?
Van.
Tessék!
- Kosarazol? - Rögbizem.
Ha sportolsz, lemondhatsz a diplomáról.
Minek az a papír? Csak olyan érdekel, amiben fémszál van.
Menj a helyedre!
Mindenki vegyen elő üres lapot!
Adj egy lapot!
Nem bírtad volna ki beszólás nélkül, öreg?
- Most mindenki szív miattad. - Fél órát kaptok a kisdolgozatra.
"Művelt emberből sosem lesz koldus."
Mindenki koldult, de csak kevesen jártak sikerrel.
Mi értelme az iskolának? Magolunk, de miért?
Mi hasznunk lesz belőle? Elmegyünk tanárnak?
Ezt nézd! Gyere!
- Mi az? Megint bizsut veszel? - A csajok imádják.
- Mintha tudnád, mi kell nekik. - Nézd már az árát!
Akik megszedték magukat, írni sem tudtak.
Felőlem.
De aki nem akar tanítani, az miért tanuljon?
A művelt emberek a sor végére maradnak a kenyérosztásnál.
Páran odáig sem jutnak el.
Jó napot, tanárnő!
Egyszerű volt a képlet:
siker egyenlő elég zsozsó plusz megfelelő befektetés.
Mennyi a "2 Unlimited"-poszter?
Egy 20-as. Eredeti.
- Honnan van a dzseki? - Anyámtól kaptam.
- Eredeti vagy kamu? - Eredeti hát, disznóbőr.
- Mit röhögsz? - Semmit, öreg.
Figyeld már! Miért van ott akkora tömeg?
Aztán rá ne élvezz, öcsi!
Oké.
Szerinted honnan vettek ilyen bugyit? Nálunk a csajok nem hordanak ilyet.
Láttál már csajt bugyiban?
- Láttam. - Ja, persze, kamugép.
Nyaraláson. Egyszer, amikor vidéken voltunk.
- A nagyanyádra gondolsz? - Nem, hülye.
Most komolyan.
Nem mindegy? Úgysem ismered.
Na és milyen bugyit hordott?
Olyan volt, mint egy terítő. Epermintás.
- Epermintás? - Aha.
Milyen volt alatta?
Most azt várod, hogy részletes beszámolót tartsak?
Hülyéskedsz velem?
Nem.
Mi lesz, elviszed őket?
Nem kell, mindet láttam.
Hé!
Visszadobnád?
Puszit is kérsz mellé?
- Nem otthon vagy, öcsém. - Ha kell a labda, gyere érte!
- Kussolj, marha! - Hagyjál!
- Hatan vannak, baszd meg! - Ja, hat kis puhapöcs.
Hozd vissza szépen, te köcsög!
Mi az anyádat akarsz, balfasz? Na gyere!
Bárkibe belekötöttem, nem hagytam, hogy gyengének lássanak,
szóval néha úgy tettem, mintha nem lenne ki a négy kerekem.
Felőlem fenyegethettek, hogy elkapnak, és beverik a képemet.
Kiabáljanak csak, ha attól érzik erősnek magukat.
Az üres fenyegetőzéstől még senki nem került kórházba.
- Szia, Rimantas! - Helló!
Nagyképű barom.
Mit nézel ilyen későn?
Egy német adót.
- Ugye nem a felnőtt csatornát? - Felnőtt vagyok.
Segít a németben, tanulom a szavakat.
Na persze.
Te nyelvzseni.
- Gyertek ide! - Jó napot, mester!
Anyád elengedett?
A korosztályomban én voltam a legjobb, de a kor itt nem számított.
Addig bulldózernek hittem magam, de úgy pattantam le róluk,
mintha falnak mentem volna.
Alaposan megrengették a magamba vetett hitemet.
Amint labdához értem, letepertek.
De ahhoz is mázli kellett, hogy labdához jussak.
Csak futottam, futottam, de mintha láthatatlanná váltam volna.
Muszáj volt passzolnom, ha akartam, ha nem.
Remegett a kezem, de össze kellett szednem magam, és eldobnom a labdát,
vagy azonnal földre kerültem.
Nem tudom, kikkel játszottam, de kinéztem volna belőlük, hogy bűnözők.
Szóval a sport jó volt, a pénz is jó volt,
de egy csaj még kellett a boldogsághoz.
Úgy gondoltam, ideje bevennem a várat.
Tudjátok, mint valami lovag.
- Helló! Végeztél? Hazamész? - Szia! Zeneórára megyek.
A szülinapomon adtál egy fényképet magadról.
Én is csináltattam egyet magamról, ha átjössz, aláírom neked.
A szüleim elutaztak. Iszol valamit?
Igen.
Ugye Mindé nem tudja meg?
Mit számít az?
Ígérd meg!
Fogadom.
Mi az?
Mi a baj?
- Neked ez az első? - Miért kérdezed?
Öltözz fel!
Öltözz már, gyorsan!
- Rimantas? - Mozogj már! Miért ülsz ott?
- Egyedül vagy? - Nyisd ki! Nyisd már ki!
Jó ég, fiam, mit műveltek?
Edita, most menj haza!
Nem hallod, Edita?
Észnél vagy te, fiam? Hogy nézzek most a szülei szemébe?
- Ők nem tudják. - Nem tudják?
- Te hívtad ide? - Te mondtad, hogy legyek kedves vele.
Úgy értettem, barátkozzatok.
Szólhattál volna, hogy meghívod hozzánk a barátnődet.
- Edita nem a barátnőm. - Nem a barátnőd?
Nem, nem az.
Hogy képzelted ezt?
Tudták, hogy elkéstek a nagy lelki fröccsel,
szóval nem is próbálkoztak vele.
Azt mondák, nem vagyok észnél, és kellemetlen helyzetbe hoztam őket.
Én őket?
Azt is mondták, hogy hülye vagyok, és hogy tönkreteszem az életemet.
Nekem úgy tűnt, éppen csak belekezdtem.
Még a gyereknevelés is szóba került.
Engedélyt kell kérnem, hogy csajozhassak?
Talán bűn az? Vagy megtiltjátok?
A mai naptól itthon maradsz, és tanulni fogsz, fiam.
Akkor érettségi után azonnal eltűnök innen.
Jól van.
Jó lesz. Még egy kicsit több erőt, és jó lesz.
Alakul, öcsi, csak így tovább! Jól van, ügyes vagy.
A héten a Kaunas ellen játszunk.
Tudom.
- Mától te vagy a nyolcasunk. - Én?
- Próbáld fel! - Az enyém?
Ha jól játszol, akkor maradhatsz.
Köszönöm!
Szóval a csajjal nem jött össze, de nem maradhattam otthon recskázni.
Komolyabb céljaim voltak.
- Itthon vagy? - Igen.
- Mit csinálsz? - Zenét hallgatnék.
- Később ránézek a magnóra. - Oké, nézz csak rá!
Az iskola jól megy?
- Igen. - Aha.
És a rögbi?
Nagyon jól.
"Egy szovjet szakértő szerint
a nők 19%-ánál különösen érzékeny a hüvelyboltozat felső része."
- Itt hagytad a könyvedet. - Már olvastam.
Mi a tököm az a boltozat?
"A nemi vágy ritmusos zene hallgatásával is fokozható.
Ilyen például Ravel Bolérója."
- Mi? - "Boléro".
A "Tavaszi áldozat" Sztravinszkijtől,
és ezt figyeld, Bizet operája, a "Carmen".
- Bizet... - Jó napot!
- Jó napot! Árul kolbászt?
- Igen, hoztam kolbászt. - Mindé!
Gyere! Várjon, segítek. Jöjjön csak, jöjjön!
Figyelj, megpróbáljuk itt?
Hülye vagy? Menjünk a piacra! Itt lebukunk.
- Ne marhulj, ki buktatna le? - Csak egyszer kell elkapniuk.
Nyugi, nyitva tartom a szemem, nem kapnak el.
- Hát persze. Marha bátor lettél. - Itt várj meg, váltok pénzt.
- Mennyi a kolbász? - Darabja öt.
- Honnan van? - Vidékről.
Nem Csernobilból?
Papírok rendben vannak?
Ez nem az enyém. A haverom elugrott, és megkért.
- A cuccára vigyázok. - A haverja.
- Igen. - Ki a haverja?
Mutassa a papírjait!
Otthon hagytam.
Címet és telefonszámot! Beszélünk a szüleivel.
Ne hívják őket!
Anyám nagyon beteg.
Már alig maradt otthon a gyógyszeréből.
Magánból kell vennünk, tudják, milyen drága úgy.
Apám alkoholista.
- Folyton elissza az összes pénzünket. - Persze, persze.
Mégis miből éljünk meg? Én vagyok otthon a családfő.
Én keresem a kenyérre valót. Nélkülem...
- Baszd meg! - Ha nem megyek haza...
Hoztál egy játszótársat? Hadd lássam a fehér seggét!
Rimantas Kmita. Írja fel, mondom a címet!
- Rimantas Kmita! - Végre szórakozhatok egy kicsit!
Nem voltam fényes helyzetben.
Se pénz, se ruha, se magnó, még saját csajra se számíthattam,
legalábbis egyhamar.
Ti meg mit bámultok?
Ez az, tovább! Jó lesz.
Mutassa csak! Jól van.
Ez is jó. Oké. Oké.
- Válasszon! - Mi támadunk.
- Melyik térfélen kezdenek? - Ezen.
Ezen? Oké. Rendben, sok sikert!
Köszöntsük az ellenfelet!
Hajrá!
Gyerünk, gyerünk!
Rimants! Passz, passz!
Vidd, vidd, vidd, vidd! Gyerünk, végig!
Ez az, ez az, ez az, ez az!
Gyerünk, mondj valamit! Na, szólalj meg!
- Gyerünk, beszélj már, haver! - Megnémultál? Te! Jó ég! Öcsi!
"Az új nyolcas, R. Kmita remekül mutatkozott be a csapatban.
- Első meccsén..." - Mutasd!
"...ő érte el a legtöbb pontot."
- Szia! - Szia!
Holnap lesz a szülinapom.
Eljössz?
Persze, ha nem jön közbe semmi.
Ez meg mi?
Írok egy lapot Edita születésnapjára.
Ez, fiam.
Ja, cikket írtak rólam.
A kollégáim mondták, milyen ügyes fiam van, szerepelt az újságban.
Megkérdeztem az edzőt, ki engedett játszani.
Azt mondta, én írtam az igazolást. Nem is akartál szólni?
- A meccsről vagy a csapatról? - Tolókocsiba akarsz kerülni?
- Inkább egész életemben itthon üljek? - Nem akarom, hogy bajod essen.
- Keress más sportot, hagyd a rögbit! - Kosarasnak alacsony vagyok.
Ha a serdülőcsapatban maradok, soha nem jutok előre.
Ne játssz a felnőtt csapatban! Inkább kosarazz!
Jobb lesz, ha az utcán sem megyek át. Evés közben is megfulladhatok.
Ha kosaraznál, nem kellene erről beszélnünk.
Oké, nem leszünk benne a tévében.
Nem szurkolnak majd tömegek, de csak ezért ne rögbizzek többet?
Nem lehetek jó abban, amit szeretek?
Azért játszom, hogy elérjek valamit, nekem ez nem csak egy hobbi.
Nagyon nem mindegy.
Legközelebb inkább tőlem kérj igazolást!
Nézzenek oda, megjött a helyi Jordan!
Miért csípted ki magad ennyire, baszki, bálba készülsz?
Ne dumálj nekem!
Egy korty whiskey-t?
- Glaveckáékhoz hozod? - Igen, hogy oldja a hangulatot.
- Milyen hangulatot? - A szülők leléptek.
- Aha. - Aha.
- Na mindegy.
- Mit hoztál Editának? - Egy bizsut, amit Rigában vettünk.
- Komolyan? - Miért? Van egy egész szatyorral.
- Mi az? - Semmi.
- Isten éltessen sokáig! - Köszi!
Helló!
- Szia! - Sziasztok!
- Üljetek le! - Nézd már, hússaláta!
- Szerintem ezer éve nem ettem ilyet. - Aha, én sem.
Én a sütikhez ülök, szükségem van pár kalóriára.
Bocs, a helyedre ültem? Bocsánat, tessék! Bocs!
Talán elférünk, nem olyan nagy a seggem.
Mi az, most újságot akartok olvasni?
"Meglesz-e a helyi rögbicsapat tizedik bajnoki címe?"
- Az később kiderül, még nem tudjuk. - Te csak ne szerénykedj, Jordan!
Mutasd csak!
Nem vagy a képen.
Az ott Danny és Tommy. Ők végig a kispadon ültek.
- Érted. - Igen.
Komolyan. Rossz fotó jelent meg.
- Rimantas Kmita. - Tényleg, ti nem ismeritek egymást.
Koccintsunk a szomszédokra! Bemutatkozunk a mellettünk ülőnek,
aztán mindenkinek mondania kell valamit ugyanazzal a betűvel.
Nagyon jó játék.
Oké, és ha végeztünk, menjünk homokvárat építeni.
- Szia, Edita vagyok. - Szia! Tudom, hogy ki vagy.
Most mondj egy szót, ami e-vel kezdődik. E...
Ezt kölcsönveszem. Szia!
Erotika!
- Mindé! - Szia!
- Monika. - Monika menő.
Játsszunk inkább valami mást!
Mindenki kap három cetlit, írjátok rá a neveteket,
egy testrészt és a harmadikra egy cselekvést.
Valaki húz egy nevet, egy testrészt és cselekvést,
és azt kell csinálnia, ami kijött.
Te jössz, Edita!
- Rimants. - Annyira tudtam!
Mit tudtál?
Váll.
- Oké. - Harapás!
Basszus! Ez nagyon fájt!
- Mit csinálsz öreg? Én jövök. - Nem, az jön, akit megharaptak.
Oké, oké, egyet. Monika.
Aztán... fül.
Összebújás.
Megengeded?
Mondok másik játékot. Ki tud tovább párban az újságon állni?
Oké, felőlem. Ez nehezebbnek tűnik.
Oké, oké, oké. Gyere!
Na gyere csak!
- Jól van, letehetsz. - Oké...
"Jonathan, a sirály". Most olvastam.
- Edita, neked tetszett? - Nem annyira.
Én is olvastam, és tetszett.
Tényleg olvastad?
Persze, Mindé is olvasta, és nagyon tetszett neki.
Ugye, Mindé?
Együtt olvastuk. Tényleg jó könyv. Nagyon.
- Rimants, segítenél egy kicsit? - Megyek én. Várj!
- Megyek pornót nézni. - Várj!
Kérd el Monika számát!
Te hülye vagy?
- Ne, ne, ne már! Kérd el te! - Na, csináld! Csináld!
- Vége a bulinak, ne gyertek vissza! - Nyugi! Megadnád Monika számát?
Mi?
Hát...
- Segíts már, kérlek! - Neked?
Tudod, hogy egyfolytában csak a könyveket bújja?
- Na és? - Nyelveket beszél.
Tudod, hol tanul? A szülei a város legmenőbb orvosai. Tudtad?
- Oké, és? - Oké, és?
Kevés vagy te ahhoz a lányhoz.
Szuper.
- A kabátot hagyja a ruhatárban! - Ez nem kabát.
Szóval én egy könyvet keresek. A "Sirály"-t.
- Jonathan Livingstontól? - Igen, gondolom.
Van olvasójegye?
- Nincs. - Miért nincs?
Regisztrálom, és akkor rendszeresen jöhet.
Van egy sirály, aki szeret repülni.
A többiek azt mondják, csak az evéssel törődjön, és nem szállnak le róla,
de ő csak repülni akar, és mindenféle trükköket bemutatni.
Felőlem repüljön csak, ha annyira akar. Engem sem hagy játszani az anyám.
Szerinte semmi értelme, mert soha nem veszem majd hasznát.
Akkor miért csinálom?
Miért szeret annyira repülni az a sirály?
Azért játszom, mert élvezem. Kell más indok?
Oké, ez nem kosárlabda. Nem fogok becsajozni vele.
Mindenkit taszít ez a sport,
vaddisznónak néznek minket, mert egész nap a sarat túrjuk.
Ha esszét kellene írnom, akkor is a rögbiről írnék.
Ezért szeretem a "Jonathan a sirály"-t.
- Szia! - Szia! Hát te?
- Nézem a meccset. - Király. Nem tudtam, hogy szereted.
- Szuper, hogy győztetek. Gratulálok! - Köszönöm!
Látod? Megint benne leszünk az újságban.
- Mit csinálsz később? - Nem tudom, semmit.
Esetleg átjöhetnél hozzám.
Holnap.
Beszélgetnénk egy kicsit.
- Oké, nem rossz ötlet. - Nem.
Beugrom, ha nem jön közbe semmi.
- Oké. - Oké.
Ha nem jön közbe semmi...
Figyelem! Nagy mosolyt kérek! Tessék!
- Mi történt? - Semmi.
Tudod, ki jött ki a rögbimeccsre?
- Nem. - Monika.
A csaj Edita bulijáról.
Holnap találkozom vele. Kölcsönadod a dzsekidet?
Csak úgy eljött.
Egy magazinban azt írták, hogy Bruce Lee verseket írt és meditált.
- Érted? - Aha.
A versek meg a többi segítették, hogy nagy karatesztár legyen belőle.
Szóval utánanéztem egy kicsit, hogy miféle verseket írt.
Nem szűk rám?
Bruce szerint olyannak kell lennünk, mint a víz.
Nem is rossz. A víz?
Igen, mert a víz egy lágy és gyenge anyag.
De mégsem lehet megütni. Hé!
Van Damme szerint legyél olyan, mint a whiskey.
Öcsém! Nehogy a gatyádba élvezz magadtól!
Ezt nézd!
- Ezt is anyádtól kaptad? - Nem mindegy?
Hallgass egy kis zenét, és próbálj ellazulni!
- Laza vagyok. - Hát persze, Jordan.
A kazetta az enyém, Enigma.
Oké, Bruce Lee, lássuk, ér-e valamit a vizes trükk.
- Mit akarsz? - Hozzám jött.
Tanulni fogunk. Szia!
- Hoztad a könyvet? - Igen.
Rimants, Darius. A bátyám.
Gyere be!
Kicsit korán jöttél.
- A tiéd. - Köszönöm!
Tessék! Menj be! Rögtön jövök.
- Ki ez a tahó? - Nagyon kérlek, ne kezdd megint!
- Apa tudja, hogy kiket hívsz ide? - Nyugi! Csak az egyik osztálytársam.
- Sittesnek látszik. - Normális vagy? Menj már a francba!
- Jól van! Megyek. - Mit csinálsz? Azt mondtad, elmész.
Nem akarom, hogy a sittes ellopjon valamit.
Mi? A francba, Darius!
Tessék!
Valami baj van?
Dehogy.
Szereted a lovakat?
- A vadlovakat. - Aha, értem.
Tudod, a vadlovak nem átlagosak.
A többi munkaló. A vadlovak szabadok.
Mint a sirályok.
Miért épp a sirályok?
Mint Jonathan Livingston a könyvben.
Ja! Igen.
- Aha. - Halló?
Miért? Nincs semmi.
- Félsz, hogy megmérgezlek? - Miért? Ja, nem.
Fogalmam sincs.
Szóval a rögbisek olvasnak?
Persze, elég sokat.
Micsoda?
Azt hitted, mind tahók vagyunk?
A rögbiben fontos a stratégia, használnod kell a fejed,
nem úgy, mint az amcsi fociban,
ahol csak felteszed a sisakot, aztán rohansz előre.
Persze.
Az edző mindig azt mondja, a rögbi férfit nevel belőlünk.
És? Igaza van?
Nem tudom, de ártani eddig nem ártott.
A picsába!
És milyen könyveket szeretsz?
Mindenfélét. Az attól függ.
Tudsz gitározni?
Hegedülök. De gitározni is akarok.
- Nem szeretem a hegedűt. - Akkor miért tanultál meg?
- Az őseim mániája a zenesuli. - Akkor énekelnek, vagy ők is zenészek?
Nem.
- Járnak koncertekre? - Az újévi koncertre.
Akkor miért akarnak belőled zenészt faragni?
Nem zenészt, hanem embert.
Egy kultúrembernek értenie kell a zenéhez.
- Aha. - Ha zenélsz, egyenes ember leszel.
Persze, így kell állnod hozzá.
Igen.
És ők mit dolgoznak?
Gyógyítanak. Főleg engem és Dariust.
És hol vannak most?
A rögbiben néha tíz percig taszigálja egymást a két csapat a gólvonal előtt.
Már azt hiszed, sikerül. Egy méter, fél...
Aztán a bíró visszaküld mindenkit öt méterrel.
Újrakezded, haladsz előre.
Végül a kezek, lábak, testek erdejében valaki átjuttatja a labdát a gólvonalon,
de az egyik ellenfél éppen odateszi a kezét, ahol földet kellene érnie.
És a gól érvénytelen.
Olvastad már "A félkegyelmű"-t? Tudod.
A legkisebb távolság is számít.
Nem.
És legyen bármilyen kicsi, nagyon nehéz leküzdeni.
Ezt visszahoztam. "A félkegyelmű" megvan?
- Dosztojevszkij? - Igen, azt hiszem.
Mi az?
Semmi.
A tag csak magában beszél. Szerinted nem hazudik?
Szerinted könnyű bolondnak tettetni magát?
Szerintem egyáltalán nem az.
- Ki? - Tudod, Miskin herceg.
Ja... Igen.
Azért jó ember, mert mindenki mást is jónak tart.
Talán.
Nekem mennem kell. Matek lesz. Nem késhetek el.
Ja, mondd, olvastad "A boszorkány és az eső"-t?
Tessék!
Köszönöm!
Kösz!
Gyerekek, nekem is hagyjatok!
Nyugodtan vegyél csak, ne szégyenlősködj!
Kösz, nekem nem kell.
Mit olvasol?
Semmit.
- Rimants, jössz vagy nem? - Megyek.
A válogatott gerincét a Rezesek csapata adja.
A kezdőben alig találunk máshonnan érkezett játékosokat.
A kispadon már változatosabb a játékoskeret összetétele,
de a cserék egyelőre nem kapnak túl sok játéklehetőséget.
Mire gondolsz?
- Mindegy. - Miért?
- Mert szerelmes vagyok. - Kibe vagy szerelmes?
Dosztojevszkijbe.
Talán beléd is.
Öt könyv egy hónap alatt? Nem is rossz.
- Ezeket tényleg elolvastad? - Persze.
Miről szól a "Zöld borostyán nyakláncok" Sigitas Gedától?
Az egy verseskötet.
Miről szólnak a versek?
Hát, a lélekvándorlásról.
Minden egyszerre történik. Ugyanazon a helyen.
Az évszázadok úgy kavarognak, mint egy centrifugában.
Kérem a bizonyítványodat!
PÉNTEKEN FÉL 12-KOR VÁRLAK A ŠIAULIAI HOTELBEN
Ja, köszönöm!
Figyelj!
Anyádnak nincs meg az a Bizet vagy a Boléro?
Dehogy.
Klasszikus zene kell.
Azért, hogy felvághass vele a csaj előtt?
Monika.
Nem elég jó az Enigma-kazim a hangulathoz?
- A Glavecka lánynak biztos megvan. - Aha. Na és?
Odamész, és megkérdezed tőle?
Most mi van?
Nem ízlik a tészta?
Öregem, ne csináld ezt!
- Kérlek! Légy jó span! Most az egyszer! - Ne csináld ezt! Mondom, hogy ne!
Figyelj!
Azt mondják, szex közben másra kell gondolni, és akkor tovább tart.
De azt nem mondják, hogy mire.
Mégis mi a francra gondoljak? Valami kajára? Könyvekre?
Sosem értettem, hogy értik, hogy ne kapkodjunk, de vegyük át az irányítást.
A rögbiben ha valaki gólra tör, mindenki meg akarja állítani.
Már olyan közel jár, hogy érzi a célt. Mintha meg is lenne a gól.
Még egy másodperc, és a feszültség átcsap eufóriába.
Mintha megmozdulna valami benne,
és az ember rövid időre valódi örömet érez.
Öcsi! Érdekel egy kis munka?
Igen, valami egyszerű meló jó lenne.
Az. Nagyon egyszerű. Kidobó kell egy klubba.
Csak pár óra, és hazamehetsz.
Egy húszas pár óráért. Kezdetnek.
Ha jó a forgalom, és nincs semmi balhé, talán harminc.
Ha minden hétvégén hívnak, akkor az rendes pénz.
Jön az első közös karácsony a csajommal, és nem akarom elszúrni.
Meglepem valamivel.
Odanézz, milyen bugyik, öregem!
Szép dolgozat. Szereted Mačernist?
Nem tudom.
Ugyan. Ha nem tudnád, nem írnál így róla.
Lehet, hogy ez csak látszat.
Javultak a fogalmazásaid, és tényleg sokat olvasol.
- Talán tényleg érdekel. - Talán.
Jó ég, Mačernis?
- Jó, hagyjál! - Tízből tíz pont tartalomra?
Hé, várj, várj, pillanat!
Amúgy nem vennék bugyit Monikának.
De a hirdetés szövege azzal kezdődött, hogy:
"Hölgyeim és uraim!"
Szóval ezek biztosan menő cuccok. Nőiesek, minden pénzt megérnek.
Jó estét!
- Jó ég, szia! - Szia!
Gyere csak!
- Azt mondtad, Mantashoz mentek. - Igen, oda megyünk.
- Ki ez a fiú? - Egy barátom.
Barátod?
- Jó estét! - Jó estét!
- Melyik iskolába jársz? - A 13-asba.
Hol fogsz továbbtanulni?
Hát...
Figyelj, megvárnál kint?
Persze.
Mondtam, hogy sose gyere ide.
Nem jöttél, azt hittem, baj van.
Nem tudtam, mi van, fél órát vártam rád.
Még egy ilyen, és akkor örökre várhatsz.
Nyugodj meg, kérlek!
Nem jöttem rá, ki bosszantja igazán Monika apját:
én vagy az a Mants nevű alak.
De akkor még nem is sejtettem, mi vár rám, ha odaérünk.
Leesett az állam, de nem azért, mert olyan menő lett volna a hely,
hanem mert ismertem ezt az faszit.
Ő kergetett meg engem meg Mindét a seggfej haverjaival.
Hozd vissza szépen, te köcsög!
Csak álltam ott, és semmit nem értettem.
Mants! Ő Rimants.
Mit keres itt? Mi mit keresünk itt?
Helló!
Mants.
Rims.
Kiderült, hogy osztálytársak. Egy biztos, jó nagy szarban voltam.
- Minden oké? - Igen.
Ő Rimants.
Ez a Mants előző életében nagyon csóró lehetett.
Az agyamra ment a szülei vagyonával, a haverjaival,
akik csak a kosárról tudtak beszélni, rigai és tallinni egyetemekről,
ahová érettségi után jelentkeznek.
Mit számít, mit csinálok érettségi után?
Nekem aztán senki ne jöjjön azzal,
hogy minden a tehetségen, az akaraterőn és a tanuláson múlik.
Ajándékokat a zsákba! Ha beleteszel egyet, kivehetsz valamit.
Micsoda marhaság!
Minden attól függ, milyen pénzesek a szüleid.
Kösz! Te semmit nem teszel be?
- Csak neked hoztam ajándékot. - Oké, jól van.
Aki még semmit nem tett a zsákba, az jöjjön!
Nagyon erős.
Lássuk az ajándékokat!
Várj, várj, várj, várj! Nézd meg az ajándékodat!
Az enyém már a zsákban van. Így készültem.
- Jó, de... - Tök jó buli!
Várj, idehozom!
Tessék!
Te nem vagy százas!
Hajrá, Sáuléj!
Sáuléj!
Mi az?
- Mi? - Mi a baj?
- Féltékeny vagy? - Dehogy.
- Akkor nem vagy az? - Soha.
Mantas, ne! Elég volt! Mantas!
Ne!
Ki engedte meg, hogy hozzányúlj?
Kér még valaki?
- Menj el, Rimants! - Menjünk!
Csak te mész.
Mindé itt van?
Öreg!
- Gyere, gyere! - Milyen buli ez?
Remyga ismerősei. Nemrég találkoztunk.
Jól van.
Ide ne hányj, te hülye! Olyan a séród, mint Samé.
Nem, ez teljesen egyedi. Ilyenre... Direkt ilyenre kértem.
- Egy igazi ufó vagy. - Nem, nem. Az valaki más lesz.
Én nem, én nem... Én a közgázon tanulok.
Gyere, gyere!
Búék!
Na?
Boldog új évet!
Megfázol.
Boldog új évet!
Jurga!
Igyál velem!
Fenékig, öregem!
Búék!
- Halló? - Jó napot!
- Beszélhetnék Monikával? - Aha, igen, persze.
Öreg, csinálj valamit!
Állj le! Ne hülyülj már!
Haver! Itt dresszkód van.
Szórakozol? Mindenki melegítőben nyomul.
Nyugalom, uraim!
- Harminc. - Kösz!
Kapok kulcsot?
Adj vissza tízet!
Monika!
- Gyere! - Figyelj, Monika!
Gyere, ne figyelj rá!
Telefonon is kerestem, de Monika teljesen felszívódott.
Nem tudtam, hogyan tehetném jóvá a dolgot előtte,
a szülei és az osztálytársai előtt.
Csak hogy ne kelljen szégyellnem magam.
Mikor végre szóba állt velem, megbeszéltük, hogy találkozunk.
Nem költöttem hotelra, csak beszélni akartam vele.
Aztán gondoltam, kialakul.
- Miért hívtál ide? - Nem tetszik?
Istálló Klub. Szereted a lovakat.
A vadlovakat. De ide lovat sem hoznék.
- Úgy volt, hogy beszélünk. - Hát persze, beszéljünk.
Skóciába megyek.
Skóciába?
Miért mennél oda?
A vizsgák miatt. Készülnöm kell angolra.
Így is jól beszélsz. Csak ezért?
Gondolok a jövőre, nem úgy, mint te.
Hogy érted?
Dolgozom, pénzt keresek, mi kell még?
Ha dühös vagy a buli miatt, sajnálom!
Nekem mennem kell.
- Ennyi volt? - Eressz ki!
- Mikor utazol? - Holnap.
Már holnap? El sem búcsúzhatunk rendesen?
Ha akarod, kiveszek egy szobát.
Eressz ki, kérlek!
Monikát nehezebb volt megérteni, mint Dosztojevszkijt.
Pedig egyszerű volt a helyzet.
Külföldre utazik. De miért?
Miért éppen most? Miért Skóciába?
Válaszokat akartam.
Köd ereszkedett rám. Nem láttam tisztán.
Amint Monika eszembe jutott, teljesen összezavarodtam.
Szédültem, kiszáradt a szám. A gondolatától is elgyengültem.
Csak akkor vagyok gyenge, ha megbetegszem.
Belebetegedtem Monikába.
De nem akartam kigyógyulni belőle.
Bemeséltem magamnak, hogy nem szakítottunk.
Mikor visszajön, folytatjuk majd.
Összeköltözünk, és gyerekeink lesznek.
Ki képviselné az iskolát a városi irodalomversenyen?
Az egész városban nem tudok olyan lúzert, aki vállalná.
Aki vállalja, az kap két ötöst.
Jól jöhet, ha jobb átlagot szeretne valaki.
Miről kéne írni?
Nos, amiről csak akarsz. Irodalomverseny.
Lehet indulni verssel, prózával, színdarabbal is.
- Nincs kötött téma? - Nincs.
- Akkor vállalom. Mi a határidő? - Mi az, Rims? Meghülyültél?
- Te leszel az új Baranauskas? - Talán igen. Mit érdekel, öreg?
Ha megkérdezték volna, van-e csajom, arra is igent mondok.
Csak elutazott egy kis időre.
Bruce Leeről el tudom képzelni, hogy írt, de rólad, öregem...
- Mi ilyen vicces? - Semmi, semmi. Nem szóltam.
És mire visszajön, készen kell állnom. Hogy lássa, mennyire megváltoztam.
Nem éreztem nyomást írás közben. Nem aggódtam a klasszikusok miatt.
Úgy éreztem, minden fontos könyvet olvastam,
így nem tűnt nehéznek a feladat.
Amúgy is, meddig tarthat?
Nehezebb bemagolni egy verset, mint lekörmölni pár rímelő sort.
Folyton dolgokat cserélünk.
Mi van ma a tévében?
Hó hullik, és egy kutya hópelyhekre vadászik.
Valaki az éjszakai buszra vár, ami sosem jön.
Egy nő áll az út szélén, de nem tud átkelni a túloldalra.
Az élet csendesen telik. A szerelem néha furcsa.
Szóval...
Megkaptam a két ötöst és pár ócska könyvet a versenyen.
Gondoltam, Monika így már komolyan vesz majd.
Olvasóból íróvá váltam.
Hé! Szia, séró! Helló!
Szia!
Mit kerestek itt?
Semmit, nézzük a koncerteket, és szórakozunk.
Ez a város Litvánia Manchestere.
- Mije? - Manchestere!
Miért éppen Manchester?
Hogyhogy miért? Ott is nagyon sok menő együttes zenél.
Meg a múzeumok, színházak, na, értitek!
Minden egy helyen!
Jó ez a hely, nagyon sokan vannak.
- Aha. - Aha.
Aha, igen.
Gyertek előre!
Menjünk!
Oké.
- Opius! - Opius!
A világ ezer újfajta színben ragyogott.
Nem akartam kilógni, olyan akartam lenni, mint ők.
Bár nyilván látszott rajtam, hogy más vagyok,
hogy nem ismerem a szövegeket, ezt a zenét.
Várjatok!
Szóval holnap megnyitó lesz a fotógalériában.
Eljöttök velem?
Hát persze, menjünk!
- Oké. - Oké.
Én nem érek rá.
- Oké. - Oké.
- Azt mondtad, nem emlékszel. - Már emlékszem.
Monika továbbra sem írt.
Rosszulesett egy kicsit. Olyan nehéz pár szót írni, ha odaért?
Aztán arra gondoltam, elfoglalt,
és jobb, ha inkább a saját dolgaimmal törődöm.
Ezek a képek ezt mutatják be. A művész saját nyelvén.
Ezért is mentem el a megnyitóra.
Gondoltam, Monika örülne, hogy érdekel a művészet.
- Te érted, hogy miről beszél? - Nem is figyelek rá.
Olyan mély és bonyolult,
hogy egy átlagembernek esélytelen feladat.
Honnan tudod, melyik szó értelmes és melyik nem?
Maradj!
Aztán csavarogtunk egyet a városban.
Nézd!
A környezet ugyanaz volt, de kezdtem más szemmel nézni a dolgokat.
A butikok és kioszkok ugyanazzal a szeméttel voltak tele, mint bármikor.
De egy új világba jutottam általuk.
- Nézd, nézd! - Igen?
Alice voltam Csodaországban.
"A szívem minden tavasszal új ruhát ölt.
Mindig kérdezem, hová indul, de soha nem tudja. Soha nem tudja."
- Mi az? - Semmi.
- Látom. - Látod? Ott van.
Ez jó.
"Egy szűz lány rituális kapcsolatban áll Szamogétföld összes ősi istenségével."
Menő.
"Mikor Kestutis magával viszi a szélfútta dűnékre..."
- A barátnőd? - Hol?
Ott. Látod?
Talán rosszul olvastam.
- "...a szélfútta..." - Én is írtam pár verset.
- Komolyan? - Persze.
- Mondj egyet! - Itt?
- Igen. - Oké.
Egy anya esernyővel sétált az úton.
Mikor esni kezdett, nem tudta, mit tegyen.
De volt esernyője.
Mi az?
Jurga elfogadott olyannak, amilyen voltam.
Felszabadító volt.
Bármiről beszélhettem vele, mint egy haverral.
Mint Mindével.
Közben Mindé talált munkát. Engem is beszervezett.
Igent mondtam, el akartam felejteni a sok drámát.
A pénz pedig mindig jól jött.
Mit olvasol?
Erlickast.
Ismerős a neve. Mit írt?
Verseket, regényeket.
- Ahogy Bruce Lee? - Végül is igen.
Hogy gondoltam-e Monikára? Persze, de elhomályosultak az emlékek.
Ha én elutaznék a csapattal, és eszembe sem jutna, hogy felhívjam...
Hát...
Csukd be a szemed!
Megnézheted.
Korona a város legjobb költője számára.
- Mutasd! - Ne less!
Gyakran eszembe jutott, ahogy Monika Metallicát játszik.
De úgy éreztem, Jurga lehetne
a pótbarátnőm.
Egész jó.
- Hasonlít. - Igen?
Amúgy is mindig volt B tervem.
A VÁROS LEGJOBB KÖLTŐJE
Jó estét!
Mondja csak, hol válthatok pénzt ezen a környéken?
Most semmi nincs nyitva.
Köszönöm!
Mit szeretne váltani?
- Dollárt litasra. - Mennyit?
- Húszat. - Várjon!
Én átváltom magának. Éjszakai árfolyamon.
- Éjszakai? - Háromért.
Úgy tűnt, lassan valóra válnak az álmaim.
Mindig akkor történnek a jó dolgok, amikor nem számítunk rájuk.
Ahogy Monikával. Találkoztunk, jártunk, minden könnyen ment.
- Rimants, vedd le a sapkát! - Nem lehet, fáj a fülem.
- A meccsen is abban játszol majd? - Az egy korona, és nem sapka.
Aha, értem.
Oké, kettesével!
Van a városban egy esemény, a "Lábszépségverseny".
Lányok mutogatják magukat egy zsűri előtt.
Hogy szerepelhessenek a tévében.
A tiéd.
- Miért kapom? - A lábadért.
Oké.
Ha nyerek, veszek két jegyet a Love Parade-re.
Akkor én fizetem a hotelt.
Nem kell majd hotel. Hálózsák is jó.
- Mennem kell. - Jó, persze. Siess!
Jó estét, hölgyeim és uraim! Szép jó estét, Šiauliai!
Meglepett, amikor Jurga azt mondta, indul.
Az mondta, nem viccből csinálja. A pénz kellett neki.
Meg tudtam érteni.
Amúgy is látni akartam, hogy néz ki a turis ruhái nélkül.
Csak poénból.
Következzenek a város legszebb lábai!
Amikor Jurga kisétált a színpadra,
és először láttam kinyúlt póló és szakadt farmer nélkül,
forróság öntötte el a testemet.
Attól féltem, ha később odalép hozzám, semmit nem tudok majd kinyögni.
Csak álltam ott, kalapált a szívem,
és a B tervem járt a fejemben.
Tényleg Jurga lett volna az?
Tisztelt közönség!
A zsűri alapos mérlegelés után döntést hozott.
Nagy tapsot kérek a legszebb láb birtokosának,
aki a 11-es Jurga Jurgita!
Milyen érzés győzni?
Szuper.
Mondanál valamit a zsűrinek vagy a közönségnek?
Nem is tudom. Köszönöm!
A fődíjat a zsűri elnöke adja át! Parancsoljon!
- Gratulálok! - Köszönöm!
De nézd, nem kaptam pénzt. Mihez kezdjek ezzel a szeméttel?
Idegenek előtt mutogatom magam, erre nem adnak készpénzt.
Csak a lábamat bámulták.
Hát...
Nem mindenki.
Mit keresel itt, faszfej?
- Hé, hé, hé, ne érj hozzá! Oké? - Te mit keresel itt?
- Mantas! - A barátnőd?
- Mantas! - Ismered a csajt?
- Takarodj innen! - Elmegyünk!
- Mantas! Elmegyünk! Mantas! - Kifelé!
- Azt mondtam, kifelé! - Mantas! Ne érj hozzá!
- Mantas! - Egy ujjal sem értem hozzá.
- Gyere, siess már! - Állj meg, beszéljünk!
- De ne itt. Utánunk jönnek. - Szarok rájuk! Hozzád beszélek!
Most vagy velem jössz, vagy itt maradsz, és szétvereted magad.
Én hazamegyek.
Miért nem kerestél?
Befestetted a hajad?
Te is megváltoztál.
Diszkóba jársz?
Csak elkísértem egy barátomat.
Szeretlek.
Mi a franc?
- Basszus, Mindé! - Hagyjál!
- Figyelj, öreg, mi történt? - Hagyj!
Egy órája megjelent pár gorilla, és elvitték az összes pénzt.
- Mennyit? - Elég sokat.
Ha időben jössz, elzavartuk volna őket, de neked
csak a csajokon jár az eszed, nem igaz?
- Figyelj, Monika visszajött. - Remek.
Még Monika is. Ne szórakozz már velem!
A verseny után találkoztunk. Fogalmam sincs, hogy történt.
Miről beszélsz? Azt mondtad, hogy Jurgával leszel.
Nézd meg, mennyit buktunk miattad!
Jurgával mentem, és találkoztam Monikával.
- Ott. - Aha.
- Visszajött Skóciából. - Miféle Skócia?
- Monika ki sem tette innen a lábát. - Miről beszélsz?
- Editától tudom. - Mi a picsáról beszélsz, baszd meg?
Kérdezd meg tőle!
Az a hülye liba folyton félrebeszél.
Takarítsunk ki!
Segíts!
Aztán felhívom a virágost.
Voltál Skóciában, vagy nem?
Megijesztettél.
- Erőszakos voltál. - Elutaztál, vagy nem?
- Nem! - Hát akkor erről ennyit.
- Szeretlek! - Hát persze.
Kiugrom az ablakon!
- Milyen ablakon? - Megteszem! Bármit megteszek!
- Miről beszélsz? - Amit csak akarsz!
Miről beszélsz?
Várj már, hallod?
- Feljössz hozzám? - És a szüleid?
- Félsz tőlük? - Nem félek.
Bemutassalak nekik?
- Nem tudom. - Gyere be!
Gyere!
- Ő Rimantas. - Jó napot! Jó étvágyat!
Köszönjük!
- Velünk tartasz? - Nem, mi a szobámban leszünk.
Egy kis desszertet?
- Köszönöm! - Később.
- Itt van a Tetrisem? - Menj ki innen!
Nem sétálunk egyet?
Mindennap vártam, hogy majd keresel.
Erre végig a városban voltál.
Mindenki tudta rajtam kívül.
Sehova nem jártam a sulin kívül.
A szüleim teljesen rám szálltak.
Tudom, hogy rossz dolgot tettem. De nem tudtam, mit csináljak.
- Bocsáss meg! - Nem haragszom.
Szóval visszajött a csajom. Megváltozott, merészebb lett.
Először tűnt el, de talán így volt a legjobb.
Legalább rájött, hogy nem tud nélkülem élni, és hogy mit érez irántam.
Aggódtam Jurga miatt, de amúgy sem volt köztünk semmi komoly.
Akkor miért parázzak? Végül is kezdtek helyrejönni a dolgok.
Hé, haver!
Várj csak!
Mit akarsz?
- Helló! - Helló!
- Baszd meg, a kurva anyádat! - Állj meg, te rohadék!
Jól vagy? Gyere, állj fel!
Mi történt az arcoddal?
- Semmi. - Mutasd!
- Mondom, hogy semmi.
Hallgass az anyádra!
Te jó ég, drágám! Mi a fene történt veled?
- Elestem. - Nem a stadionban tartják az edzéseket?
- Nem edzésen estem el, az utcán. - Hogyhogy az utcán?
A tárcámban kerestem valamit, és elestem.
Aha, és a többi sérülés?
Megtámadott egy seggfej az utcán.
Elvette a pénzedet?
Csak a személyim és buszjegy volt nálam.
- Nem történt semmi. - Aha.
Nem kell, anya.
Nem értem, mi lelt, nem tudsz viselkedni, sem igazat mondani.
Jézusom!
Atyaisten, drágám! Egek!
Nagyon fáj?
Kisfiam!
Nem fáj, anya.
Ez kerül majd vagy 200-ba.
Hagyjál már!
Csak az érdekelt, hogy Monika ne lásson így.
És hogy apának ne kelljen eladni a kocsit a fogam miatt.
Tényleg fáj?
Dehogyis, teljesen új. Jobb, mint a régi. Látod?
Sajnálom!
Mit?
Gyűlölöm.
- Kit gyűlölsz? - A bátyámat a fogad miatt.
Felejtsd el! Mondom, ez a fog sokkal jobb, mint a régi.
Költözzünk el Vilniusba!
- Komolyan? - Kiveszünk egy kis lakást.
Figyelj csak! A kollégiumban nem lakhatnánk együtt?
- Nem mindegy? Azért is fizetni kellene. - A szüleid fizetnék.
Senki nem tudná, hogy összeköltöztünk. Hogy ne zaklassanak.
Találd ki, mit akarsz tanulni!
- Hát, már tudom. - És?
Irodalmat.
- Te? A bölcsészkaron? - Aha.
Várj!
Antanas és a rekordok.
Antanas minden rekordot megdönt.
Százméteres síkfutásban. Esőben.
Távolugrásban. A ködben.
De rekordot dönteni nem olyan jó.
A rekordok lassan tönkreteszik az életét.
Egy szép, csendes éjszakán
a csillagok fényesen ragyognak,
a halak a mélyben aludnak.
Ennyi?
Nos?
Mit gondolsz?
Hát... érdekes.
- Menő. - Mi olyan vicces?
- Mit jelent ez a szöveg? - Milyen jelentést akarsz?
A csillagok fent, a halak meg lent, te meg a kettő között fogatlanul.
- Aha. - Összetörve. Ennyi.
Nekem tetszik.
Tessék!
Két világos és két barna sört.
- És egy szatyrot, kösz! - Ja, és egy cigit.
Nézd, Jurga! Jurga!
Ne üvölts már!
- Mi a helyzet? - Semmi. Csak napozunk egy kicsit.
Mi van nálad?
Egy fej.
Emberi?
Persze.
- Iszol velünk egy sört? - Kösz, nem.
- Viszlát! - Jó, viszlát!
Nesze, tartsd!
Bassza meg!
Nagy mázli, hogy kerestünk egy kis pénzt.
- Aha. - Már tudom, hogyan fektessük be.
Tudod, hogy végződnek a befektetéseid.
Hogy? Az utolsó kudarc egyedül a te hibád volt.
- Tényleg? - Tényleg.
Akkor miért szervezel be mindig? Nincs rám szükséged.
Te meg miről beszélsz, öreg?
Szeretek pénzt keresni. Végül is olyan, mint valami sport.
Érted, ugye? Szóval a...
Mióta tudtad, hogy Monika a városban maradt?
- Sajnáltalak, öcsém. - Lószart. Miért mondod ezt?
Sajnáltalak. Hülyét kaptam attól, amit Monikával műveltetek.
Te jótét lélek.
- Mi a legújabb terved? - Tervem?
- A befektetés. - Ja, igen.
Szóval fogjuk a pénzt, és pulóvereket veszünk rajta.
Neveket nyomtatunk rájuk, tudod. Gucci helyett Cucci, meg ilyesmi.
Chanel helyett meg Csánel. Aztán eladjuk őket az oroszoknak.
Mindé agya szokás szerint máris ezres fordulatszámon pörgött.
Nem értettem, miért tartotta sportnak az üzletet,
és azt sem, miért vennének az oroszok hamis göncöket tőle,
de inkább ráhagytam.
Ez már nem Bruce Lee költészete volt, hanem másfajta művészet.
Oké, tessék! Itt van a részem. Csinálj, amit akarsz!
Na, vedd el!
Kedves diákok, végül eljött az a nap,
amikor megmutatjátok, hogy mit tanultatok a 12 hosszú év alatt.
De nem kell aggódnotok. Alaposan dolgozzátok ki a témát!
Írjatok világos, rövid mondatokat!
Persze ne lessetek! Bízzatok a saját tudásotokban!
Sok sikert, jó szerencsét!
Tényleg szükségem volt szerencsére. De egyszerű volt a megoldás.
Az egyetemhez csak jó irodalomérettségi kellett.
Aztán csak kolit kellett találnunk, ahol nyugodtan lakhatunk Monikával.
Mondd, nem fogsz fázni?
Hoztam még egyet.
Egész úton olvasni fogsz?
Az elmebeteg művészedről írnak.
- A művészemről? - Nézd!
Ja, ő csak egy ismerős.
Igazi emberi fej volt nála.
Kiderült, hogy egy galériába vitte, hogy bemutasson vele egy performance-ot.
A végén a fejet ott hagyta a galéria kávézójában.
Valaki levitte az alagsorba, aztán valaki megtalálta, és hívta a zsarukat.
A csaj azt mondta, hogy egy hullaházból lopta a fejet.
Akkor csak egy halott feje volt. Úgyis megszabadultak volna tőle.
Ugyan már, az ilyen művészek mind bolondok.
Ez a csaj pedig klinikai eset.
Nem kell, hogy mind egyformák legyünk.
Komolyan védeni akarod?
Nem védem.
De vegyük, mondjuk, Bruce Leet!
Ki gondolná, hogy egy harcművész verseket írt?
- Ugye? - És?
És ki gondolná, hogy egy rögbisből lehet író?
Ugye?
Az a fej pedig talán morbid.
De a lány nem ártott azzal, hogy elvitte.
Nézd!
Mindenkit üdvözlök a felvételi vizsgán!
Néhány szót elöljáróban. Három szöveget kaptak.
Válasszanak egy művet, amelyiket értik vagy kedvelik.
Majd írjanak róla elemzést! Pontosan két órájuk lesz rá. Sok sikert!
A prózára nem emlékeztem, ezért a verset választottam.
"A reggel nyughatatlan vonatokon érkezik.
Fénye megcsillan a sínek fémpárjain.
Ég, erdő és peron születik a valaha csodálatos sötétség helyén."
Azt nem írhatom, hogy olyan tökéletes a vers,
hogy azt sem tudom, mivel kezdjem.
A nyughatatlanság megragadott, mert én is egy ilyen vonaton ültem,
és alaposan összezavarta a gondolataimat.
"Csokipapír-nevetés. Érzéketlen morzekód."
Ahogy telt az idő, egyre inkább szétestem fejben.
Úgy éreztem, semmi értelme az egésznek.
Nem, nem a versre gondoltam.
Lehet, hogy jobb így. Jó, hogy így alakult.
Keresek itt valami munkát.
Te tanulsz, én dolgozom.
Jövőre engem is felvesznek.
Na?
Oké.
Kérsz egy banánt?
- A helyi költő! - Mi?
Költő!
- Hogy vagy? - Mi?
Hogy vagy?
Nem megyünk ki beszélni?
Menjünk ki beszélni!
Menő, hogy összehoztad ezt a bulit.
Csak menő? Ne már! Kurva jó! Berlinben is lehetne.
Ne haragudj, hogy eltűntem.
- Amúgy hova tűntél? - Tanultam.
Király.
Hallom, volt egy kis gond a fej miatt.
Igen.
- Figyelj, Jurga! - Öreg, van tüzed?
Kijössz holnap megnézni a meccset? Simán lezúzzuk a Žalgirist.
- Tényleg lezúzzátok őket? - Persze, majd meglátod.
Oké.
Akkor holnap.
Nem volt egyértelmű, hogy ki zúz le kit.
Nem jöttem rá, miért nem megy a játék.
Azt vártam, hogy Jurga megjelenik, szurkolni kezd, és minden helyrezökken.
De éppen az ellenkezője történt.
Remegett kezem-lábam, és Jurga az első félidőben nem ült a lelátón.
A szél most nekünk kedvez.
Rúgjátok előre, és maradjatok a térfelükön!
Ne támadjanak! Ne adjátok át a kezdeményezést!
A széleken végig kommunikáljatok, maradjatok az embereteken!
Nem előzhet meg! Világos?
Rims, figyelj, ne vidd fel a labdát, csak tartsd meg, amíg feláll a sor!
- Rims, baszki, neked beszélek! - Oké, mester.
- Rajta! Egy, két, há'! Hajrá! - Hajrá!
Sosem hittem, hogy tényleg kikaphatunk. Minden ellenfelünknél erősebbek voltunk.
Minden meccset megnyertünk. Taroltunk.
A bajnokságot szinte túl könnyen nyertük meg,
mert a többi csapat nem ért fel hozzánk.
Mi voltunk az elsők, az egyetlen rendes csapat.
Képzeljétek el a szégyent,
amikor úgy szednek szét a pályán, ahogy addig mi másokat.
Én elképzelni sem tudtam. Fel sem merült.
A korábbi győzelmeink nevetségessé váltak.
Semmit nem számítottak egy ilyen meccs után.
Ha minden győzelem fontos lett volna, ez nem fájt volna annyira.
Könnyebb lett volna elviselni a vereséget.
Mintha transzba esve rángatóztam volna.
Tuc-tuc-tuc-tuc-tuc-tuc...
Nézd! Ez hogy tetszik?
- Gyászos gönc. - Melegítőben akarsz ballagni, fiam?
- Anya! - Jó, akkor ehhez mit szólsz?
- Akkor inkább a fekete. - Az előbb még gyászos volt.
Kérem, ezt felpróbálnánk. És meglátjuk.
Jó, de akkor nyakkendőt nem veszek fel.
Az irodalomtanár azzal hitegetett,
hogy az olvasás segít eligazodni az életben.
Hát ez nem jött be.
Az ember törekszik valamire, és egyszer csak vége.
Hirtelen, magyarázat nélkül.
Egyet megtanultam: az élet igazságtalan.
Bármikor képes pofán verni. Szórakozásból.
És én meguntam a dolgot. Elegem lett.
Dühös voltam, és féltem, hogy lecsúszom valamiről.
És persze lecsúsztam, mert az élet nemcsak bunkó, de hazug is.
Szemfényvesztő.
Ha az ember visszapörgeti a szalagot a fejében, végül megérti:
mindig szemfényvesztő, hazug emberek vették körül.
Lassan el kellett fogadnom, hogy itt minden hamis.
A valódi dolgok pedig idegesítenek.
Meggyőztem magam, hogy jobb is így. Csak magamra számíthattam.
- Odanézz! - Jó napot!
- Mindé! Akartok közös fotót? - Persze.
Apa!
Este mentek a Maxba?
- Táncolni akarsz? - Szeretnéd.
- Köszi! - Köszönjük!
- Nagy kár. - Hova vettek fel?
Engem a jogra, Mindé külkeres lesz.
Seggfej.
- Téged? - A közgázra.
- Az jó. - Aha. Mindé!
- Mi az? - Semmi. Helló!
Szia!
- Mit bámulsz? - Semmit.
Szerinted ma milyen bugyi lehet rajta?
Megint az epermintás asztalterítő?
Te miről beszélsz?
- Seggfej vagy. - Felejtsd el!
- Te mész a Maxba? - Hova mennék?
Beizzadtak a tökeim.
- Én nem húztam gatyát. - Mindé, baszd meg!
- Kuršienaig csatakos zacsival. - Mindjárt ott leszünk.
Írjuk fel egy papírra, hogy "Mindén nincs gatya"!
Aha, és hogy Rims töketlen.
Szóval végül is semmi sem történt.
Mindig vártam, hogy történjen valami,
valami rendkívüli, ami mindent megváltoztat.
Sokáig úgy tűnt, én vagyok a legjobb, és mindig nyerni fogok.
De most mi maradt hátra?
Az írással is leálltam. Semmi értelme.
- Mit akarsz elásni? - Mit? Pénzt, mindent.
Ha betörnének, nem találnak semmit.
Akkor ezt is tedd oda!
Mit gondolsz, hagyjunk sört holnapra?
- Igyuk meg most! - Oké.
Elfelejtettem a walkmanedet.
Hát...
Szerintem tartsd meg. Nekem nem kell, tiéd lehet.
- Komolyan? - Komolyan.
Én csendben akarok élni.
Akkor köszi!
Jöhet.
Na és hogy megy a pulcsibiznisz Krasznojarszkban?
Az összeset megvették az oroszok. A vonatról sem kellett leszállnom.
- Baszd meg... - Megkapod a részedet.
- Hagyd csak! - Komolyan mondom.
Én is, öreg.
Talán Indiába megyek.
- Miért röhögsz? - Nem röhögök.
- Miért Indiába? - Érdekes.
Csak ülsz némán. Nézed a remetéket.
Megtanulsz jógázni. Eljössz velem?
Naná.
Jelentkeztem a Klaipédába. Van náluk pótfelvételi.
Monikával mi lesz?
Ő Vilniusban ment.
- Na és te? - Maradok délen.
Aha. És mi van a B terveddel?
A B terv a Love Parade-on szeletel.
Bruce Lee szerint legyünk olyanok, mint a víz.
Nekem majdnem összejött. Végül mi lett belőle?
Semmi.
Elvitte az ár.
Adnának egy tollat?
Mindegy.
- Baszd meg! Kifolyt a maradék sörünk. - Figyelj, figyelj, figyelj!
Azt akartam, hogy együtt legyünk.
De a csaj azt mondta, "viszlát".
Nem tudtam, meddig szól a jegyünk.
Otthonról hozta a rossz mintát.
A szívembe...
Végül a szívembe vágta a bicskát.
Hát megfogtam a vállát, és ledobta a fátylát.
Szóval lépnem kellett, így hát...
lezártam a játszmát.
Aha.
Utálom a halált.
Jessz!
Magyar szöveg: Laki Mihály
Felirat: Rádóczki Attila