Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Dneska je to tak: seš buď vítěz, nebo poraženej.
A já poraženej být nechci.
A taky se všichni snaží uhodnout, čím byli v minulým životě.
U mě je to jasný: hrál jsem ragby.
Možná někde na Novým Zélandu.
Jednou jsem na videu viděl zápas, kde hrál Lomu.
Jako když Jordan hraje basket.
A co v Šauleji?
Trénovali jsme na stadionech,
co připomínaly ornice.
Byly rozoraný, jako by tam řádilo stádo prasat.
DOMÁCÍ - HOSTÉ
Co jinýho bych dělal než ragby?
Něco možná jo,
ale jen při hře cítím, že dělám to, co mám.
Že jsem na svým místě.
Rimasi! Pojď sem.
-Co? -Musíš sehnat omluvenku od mámy.
Proč?
Půjdeš ke starším, na zkoušku.
To vážně?
Jasně, že vážně. Ale mý slovo nestačí.
Musíš mít souhlas rodičů.
Tak dělej.
Zavaž si tkaničku.
A přines ten míč!
ŠIAULIAISKÁ KRONIKA
Docela rychle mi došlo, že to, co děláš na hřišti,
se ti může hodit i mimo něj.
Hlavně když bydlíš na jihu.
Říká se, že Šaulej je město kol.
Možná kdysi bylo, ale časy starejch skládaček jsou pryč.
Zdravím, slečny. Kdo si myslíte, že dnes vládne městu Šaulej?
Teď se všichni rváči flákaj po tržnicích nebo mlátěj lidi ve městě.
Šaulej je město Van Dammů a Arnoldů.
Posilovny na každým rohu a všude na ně visí plakáty.
A týpci vylezou z posilovny a myslej si, že žijou ve filmu,
kde hrajou hlavní roli.
Tak jo, Stallonové, Leeové a Van Dammové! Šaulej!
Tady se odehraje váš film.
Nastražte uši. Šaulej.
Slyšíte? Ne?
Tak fajn, poslouchejte. Šaulej!
Tady jste mezi svýma, chovejte se jako doma.
... mého syna Rimantase Kmita...
Dobrý den.
-Ta je nová? -Jo.
Chudák.
-Aiste Araminaiteová. -Tady.
-Aida Bogužyteová. -Tady.
-To ti to máma nemohla napsat? -Aurimas Akšys.
Podle ní se v ragby jenom mlátíme.
Jednou jsem ji zval, ať se jde podívat. A ona prý, že se bojí.
Rimantas Kmita.
Tady.
Tebe neznám.
Já vás taky ne.
Minulou hodinu máš absenci. Máš omluvenku?
Jo.
Prosím.
Basketbalista?
Ragbista.
Tak pro sport nezapomeň na maturitu.
Na co mi ten papír je?
Důležitý jsou papíry s vodoznakem.
Běž si sednout.
Napíšeme si slohovou práci.
Dej mi papír.
Musel ses předvádět?
Teď to kvůli tobě odskáčem všichni.
Do konce hodiny zbývá 30 minut.
Kdo čte a píše, o chleba neproše.
O chleba teď prosí všichni, ale ne každej ho má.
K čemu je škola? Učíš se, učíš, a co?
K čemu to je?
Půjdeš učit?
Hele, koukej.
Co? Na co náušnice?
-Holkám se líbí. -Ten tak ví, co se holkám líbí.
Jsou za dobrý prachy.
Kdo dneska točí prachy, psát neumí.
Tak na.
Když nechcete být učitelé, k čemu se vůbec učit?
A ti, co čtou a píšou, stojí na chleba poslední.
Někteří v tý frontě ani nestojí.
Dobrý den, paní učitelko.
Je to taková rovnice.
Autorita je množství prachů plus jejich správný využití.
-Za kolik je ten plakát 2 Unlimited? -Originál. Dvacet.
-Kdes vzal tu bundu? -Máma mi ji koupila.
-Pravá kůže? Koženka? -Pravá. Prasečí.
-Co se tlemíš? -Netlemím se.
Hele, proč tam stojí takovej hlouček?
Neudělej se tu.
Odkud tyhle kalhotky berou?
U nás holky takový vůbec nenosej.
A čí kalhotky jsi viděl?
Viděl.
Nekecej...
O prázdninách. Na chalupě.
Tak ty byly asi babičky.
Ne, vážně.
Tu vůbec neznáš.
A co to teda bylo za kalhotky?
Takový, jak záclony u babičky, s jahůdkama.
-S jahodama? -Jo.
A pod nima?
To ti musím vyprávět všechny detaily?
A nevymýšlíš si?
Chceš si je vzít?
Jako bych to neznal, vole.
Můžeš nám ho hodit?
Nemůžeš nám ho prostě hodit?
A masáž zad nechceš?
Tady nejsi doma, jasný?
Jestli chceš balon, tak si pro něj pojď.
-Co děláš, vole? -Klídek.
-Jsme dva, jich je šest. -Jsou to podělaný nuly.
Koukej ho přinýst, debile.
Vypadni i s těma Jordanama.
-Pojď sem, sakra! -Sakra!
Řval jsem cokoliv, aby to znělo jak válečnej pokřik
a já u toho vypadal jako přiopilej idiot.
Řvali, jak nás chytěj a strašně zmlátěj.
Že nevíme, s kým jsme si to začali.
Ale byly to jen kecy a skutek utek.
Ahoj, Rimantsi.
Čau.
Náfuka.
Na co tak pozdě koukáš?
Na německej kanál.
Není to jen pro dospělý?
Nejsem dítě.
Trénuju si němčinu. Líp se mi pamatujou slovíčka.
Tak trénuj, ty Němče.
Vstávat, vstávat.
Máš omluvenku od mámy?
Vzali mě sem jako nejlepšího v mým věku,
ale tady věk nehraje roli.
Seš zvyklej jet jako buldozer, a tady se odrážíš jak tříska.
Tvá image drsňáka jde rychle do háje.
Sotva se dotkneš míče, tak se válíš na zemi.
A to ten míč musíš nejdřív dostat.
Protože občas běháš, jako bys měl neviditelnej plášť.
Bylo tam pár kluků, kterým jsem nahrávat musel.
Ruce se ti klepou, ale nesmíš se podělat a nahrát,
protože vypadali jak mafiáni.
A ta jejich příjmení: Šiaulys, Baranauskas...
Možná jsou to oni, co maj celej Šaulej na háku.
Tréninky fajn, tržnice fajn, ale bez holky seš jen děcko.
A tak jsem si usmyslel, že je čas dobýt hrad.
Jako nějakej středověkej rytíř.
-Ahoj. Kam razíš, domů? -Ahoj.
Do hudebky.
Pamatuješ, jak jsi mi loni k narozkám dala svou fotku?
Taky jsem byl v ateliéru nechat se vyfotit.
Tak by ses mohla stavit a podepsal bych ti ji.
Naši jsou na chalupě. Dáš si džus?
Jo.
Mindemu to neřekneš?
Proč Mindemu?
Slib to.
Přísahám.
Co?
Co je?
-To je tvý poprvý? -Proč se ptáš?
Dělej, oblíkej se.
Edito, oblíkej se!
Rimantsi?
Co sedíš?
-Je tam někdo...? -Otevři ty dveře!
Bože, ty ses zbláznil?
Edito, obleč se a běž.
Máš vůbec nějakej rozum?
Jak se teď u Glaveckasových ukážeme?
-Vždyť to nevědí. -Nevědí.
Tys ji sem pozval?
Sami jste chtěli, ať se kamarádíme.
Já myslel normální slušný přátelství.
Měls nám říct, že si ji pozveš domů, když se začínáte poznávat.
-Nic jsme si nezačali. -Nezačali?
Ne, nezačali.
Na dlouhý kázání bylo pozdě, naši nebyli moc konkrétní.
Řekli mi, že jsem blbec a že je stavím do nepříjemný situace.
Do jaký situace?
Řvali na mě, že jsem osel, a že si chci zničit život.
Mně naopak přišlo, že ho chci teprv začít.
Ptali se mě, jak to dítě vychovám.
Mám se tady omlouvat, že chci holku?
To je špatně?
A co je teda dobře?
Sedět doma a dělat úkoly, než doděláš školu.
Až tu školu dodělám, tak odsud hned vypadnu.
Rimasi, přihraj!
Dobře.
-Dělej! -Dělej, Rimasi, hoď!
Dobře!
Chtělo by to víc kontaktu, ale jinak super!
-O zápase s Kaunasem víš? -Jo.
-Budeš mít osmičku. -Já?
-Zkus si ho. -Ten je můj?
Zahraj dobře a je tvůj.
Děkuju.
Takže s holkou to nevyšlo,
ale nebudu přece sedět doma a honit si ho.
Člověk musí mířit vejš.
-Jsi doma? -Jo.
-Co děláš? -Poslouchám hudbu.
-Pak se na to podívám. -Jo, podíváš.
A jak jde škola?
Dobrý.
A ragby?
Taky fajn.
Podle sovětskýho vědce A. Svedušia
je horní poševní klenba zvlášť citlivá u 19 % žen.
Nechal jsi mi tu knížku.
Já už ji četl.
A co je to klenba?
Erotický pocity může probudit i rytmická hudba,
například Ravelovo Bolero.
-Co? -Bolero.
Stravinskýho Svěcení jara a hele, Bizetův balet Carmen .
-Bizet. -Dobrý den.
-Máte klobásu? -Klobásu mám.
Minde!
Pomůžu vám.
Tak šup, šup.
-Dvacet, ano? -Jo.
Dělej.
Hele, zkusíme to tady?
Půjdem na trh, blbečku. Tady nás akorát sbalí.
Co plašíš? Kdo by nás sbalil?
Všechno je jednou poprvý.
Když je to poprvý, bejvá krev na prostěradle.
Mě budeš poučovat o prostěradlech.
No jo, no jo. Jdu si rozměnit.
Za kolik jsou?
-Po pěti. -Odkud?
-Z vesnice. -Z jaký? Z Černobylu?
Máš papíry?
To není moje. Šel jsem kolem a kámoš chtěl, ať mu to pohlídám.
-Tak tu stojím. -Kámoš, jo?
Jak se kámoš jmenuje?
Ukaž mi nějaký doklady.
Zůstaly doma.
Adresu a telefon. Promluvíme si s matkou.
Musíte to říkat mámě?
Je hrozně nemocná.
Léky ze státních skladů jsou omezený.
Musí se kupovat za komerční ceny a sami víte, jaký jsou.
A můj táta je alkoholik.
-Propije všechno, co máma vydělá. -Dobrý, dobrý.
Představte si, jak žijem.
Jsem pro ně táta i máma. Musím jim sehnat jídlo.
Ty krávo, přinesli mi zákusek!
Tak dej sem ten bílej zadek!
Rimantas Kmita. Pište si tu adresu!
-Pojď. Bude sranda. -Rimantas Kmita!
V tu chvíli bylo jasný,
že žádný prachy, kůže, novej magič,
ani normální holka, v nejbližší době nehrozí.
POLICIE
Co čumíte, blbci?
Dobrý, další. Znova. Dobrý.
Tady dobrý.
-Vyberte si. -Chceme míč.
Jakou chcete stranu?
-Tuhle. -Tuhle?
Dobře, hodně štěstí.
-Soupeřům nazdar! -Zdar!
Raz, dva, tři! Vairas!
Zaber, zaber!
Rimantsi, dělej, dělej!
Dělej, až do konce!
No tak.
"Nový hráč Vairasu R. Kmita si vedl výborně."
-"Byl..." -Ukaž to.
"...nejproduktivnější hráč zápasu."
Ahoj.
Čau.
Zítra mám narozky, přišla jsem tě pozvat.
Dorazíš?
Dorazím, jestli se nestane nic strašnýho.
Co to je?
Edita má zítra narozky, píšu jí přání.
Tohle?
To je článek o mně.
Kolegyně tě chválily.
Že jsi borec, že o tobě píšou v novinách.
Volám trenérovi, ptám se, kdo ti to dovolil.
A on, že jsem ti to podepsala.
Nechtěl jsi mi o tom říct?
Že jsem vyhrál, nebo že hraju za Vairas?
Chceš skončit jako invalida?
A ty chceš, abych celej život seděl doma?
Nechci, aby sis ublížil.
Zkus něco jinýho, jen ne ragby.
Jasně, nejsem žádnej Sabonis.
Když budu hrát jen s mladejma, nikam se nedostanu.
Nechci, abys hrál s dospělejma.
Zkus basketbal.
Zranit se můžu, i když jdu po ulici.
Můžu se udusit jídlem.
Kdybys hrál košíkovou, neřekla bych nic.
Do televize se nedostanem.
Nikdo nebude řvát: Litva, Litva!
Kvůli tomu nemám právo hrát ragby?
Nemám právo snažit se hrát co nejlíp?
Já hraju, protože mám nějakej cíl.
Nechci jen zabíjet čas. V tom je ten rozdíl.
Příště mi řekni, když budeš chtít omluvenku.
Ale, ale, Jordan ze Šaulej.
Co ty, ty vole? Podívej, jak ses voháknul.
No jo, drž hubu.
Chceš trochu Royalu?
To neseš ke Glaveckasům?
Jo, na kuráž, s džusem.
Proč na kuráž?
Má volnej kvartýr.
-Hm. -Hm.
-To je fuk.
Co jí budeš dávat?
Tu cetku, co jsme koupili v Rize.
-Jako fakt? -Vadí ti to? Máme jich plnej pytel.
-Co? -Nic.
-Hodně štěstí a prachů. -Díky.
-Ahoj. -Ahoj.
-Sedněte si.
Hele, Minde, bramborovej salát.
Bramborovej salát jsem nejedl tak sto let.
Sednu si tady k sušenkám. Potřebuju kalorie.
Jé, já ti zasedl místo. Sedni si, sedni.
Snad se vejdu. Tak velkej zadek nemám.
To teď chcete číst noviny?
Dokáže Vairas vyhrát pohár už podesátý?
To se ještě uvidí.
Nekecej, Jordane, ty vole.
Ukaž to.
Ale ty tu nejsi.
Jo, to je Dainiukas a Pamakariukas.
Já jsem seděl na střídačce.
-Jo. -Aha.
Novináři vyfotili ty nepravý. Rimants Kmita.
Koukám, že se tu moc neznáte.
Napijem se, pozdravíme souseda.
A řeknem mu svý jméno.
A soused pak řekne něco, co začíná na stejný písmeno.
A nechcete taky stavět hrad z písku?
-Ahoj, já jsem Edita. -Nazdar, já tě přece znám.
Ne, musíš říct něco, co začíná na E.
Já si to vezmu. Ahoj.
-Erotika. -Minde!
-Ahoj. -Monika.
Moniko, moc mě těší.
Zahrajem si jinou hru.
Vezmem papírky.
Napíšem jméno, na další část těla a na další činnost.
Pak je budem tahat jeden po druhým a uděláme to tomu člověku.
Tak, Edito.
-Rimants. -Já to věděla.
Cos věděla?
Rameno.
Kousnout.
Au, sakra!
Hele, co děláš? Teď jsem na řadě.
Ne, teď já. Koho kousli, ten je na řadě.
-Tak hezky po jednom. -Dobře. Monika.
Takže... ucho.
Přitisknout.
Můžem?
Já znám jinou hru.
Zkusíme, kdo nejdýl vydrží stát na listu papíru.
Tohle je těžší.
Stůj.
Stůj, stůj.
Tak mě můžeš pustit.
Jé, Bachův Racek . Nedávno jsem ho četla.
Edito, líbil se ti?
Moc ne.
Taky jsem to četl. Moc se mi to líbilo.
-Jako fakt? -No jo.
Minde to četl taky. Hrozně se mu to líbilo.
Viď, Minde?
Četli jsme to oba.
Dobrá knížka, fakt dobrá.
Rimantsi, mohl bys mi jít pomoct?
Já ti pomůžu.
Jdu jí pomoct.
Počkej.
Řekni o číslo na Moniku.
Běž se vycpat.
No tak, běž.
Zeptej se, řekni, že pro sebe.
Řekla jsem, že je konec a ať sem nechodíš.
Počkej. Můžeš mi dát číslo na Moniku?
Co?
Dej nám ho.
Ty? Víš vůbec, jak je ta holka sečtělá?
-No a co? -A kolik zná jazyků?
Kam chodí do školy?
A víš, že její rodiče jsou nejlepší doktoři v Šaulej?
-No a co? -No a všechno.
To je úplně jiná liga.
Ty vole.
Kabát si nechte v šatně.
To není kabát.
Prosím vás, máte tu knížku Racek ?
Jonathan Livingston?
Jo, něco takovýho.
-Máte u nás průkazku? -Ne.
Proč?
Zaregistrujeme vás a můžete k nám chodit častěji.
Jeden racek hrozně rád létal.
Ostatní mu říkají, ať se stará o jídlo,
sekýrujou ho, ale on chce jen létat a dělat na obloze kousky.
Fajn, říkám si, tak si leť, racku, a nežer.
Máma mě taky nenechá hrát.
Říká, že z toho nic není, že se tím neuživím.
Tak proč hrajeme?
Proč ten racek tak hrozně rád lítá?
Hrajem, protože nás to baví. Co já vím?
Není to basket. Nebudem hvězdy, co balí holky.
Všichni nás chtěj vyhnat, jako bychom byli divočáci,
co jenom rozrejvaj trávu.
Když teď budu muset psát slohovku, napíšu o ragby.
Proto jsem jako racek Jonathan.
-Ahoj. -Co ty tady?
Šla jsem se podívat.
Hustý, nevěděl jsem, že tě baví ragby.
Je super, že jste vyhráli. Gratuluju.
Díky.
Zase budou fotky v novinách.
A co děláš potom?
Nevím, asi nic.
Nechceš se stavit u mě?
Zítra.
Můžem pokecat.
To není špatnej nápad.
Stavím se, jestli se nestane nic strašnýho.
-Jo. -Jo.
Jestli se nic nestane...
-Kam zíráš? -Na svoje štěstí.
-Co je? -Nic.
Víš, kdo se přišel podívat na můj zápas?
-Kdo? -Monika.
Ta z Editinejch narozek.
Jdu s ní na rande.
Půjčíš mi tu svoji bundu?
Sama za mnou přišla.
Víš, že jsem v jednom časáku četl,
že Bruce Lee psal básničky a meditoval.
-Chápeš? -No jo.
A prej mu ty básničky a meditace pomohly, aby byl dobrej v karate.
Tak jsem začal zjišťovat, co je to za básničky.
Nejsem v tom narvanej?
A Bruce Lee psal, že musíš být jako voda.
Není to špatný.
-Voda? -Jo, protože voda je nejslabší.
Ale nikdo ji nepřemůže. Chápeš?
A Van Damme nepsal, že máš být jako líh z Royalu?
Hele, ne že vyměkneš, jasný?
-To koupila maminka? -To je fuk.
Nasaď si to, pusť si hudbu a uklidni se.
-Kdo je tu nervózní? -Dobrý, Jordane!
Mám uvnitř meditační kazetu, Enigmu.
Tak ukaž, Bruce Lee, uvidíme, jestli tvoje triky fungujou.
Prosím?
To je pro mě.
Jdem psát úkoly.
Ahoj.
-Máš tu knížku? -Jo.
Rimantsi, to je brácha Darius.
Pojď dál.
Jdeš brzo.
-Tady. -Dík.
Já hned přijdu. Pojď dál.
Přinesu koláč.
-Co je to za pako? -Hele, hlavně nezačínej.
-Ví táta, koho si sem taháš? -Klídek, je to spolužák z paralelky.
Jo, z nějakýho učňáku.
-Co to meleš? -No jo, dobrý.
Ty nejdeš? Říkals, že vypadneš!
Radši tu zůstanu, aby ten grázl nic neukradl.
Co to kecáš? Sakra! Dariusi!
Prosím.
Děje se něco?
Nic.
Tobě se líbí koně?
Jezdecký.
Jak jezdecký?
Je v tom velký rozdíl.
Tažní jsou na práci, jezdečtí pro svobodu.
Jako racci?
Proč racci?
Vždyť máš ráda toho Jonathana Livingstona.
Aha. No jo.
Tak co?
No, co asi, nic.
-Bojíš se, že tě otrávím? -Co?
Ale ne.
Podívejme, i ragbisti čtou.
To by ses divila, jak moc.
Myslela sis, že jsme úplní tupci?
Ragby je o strategii, musíš zapojit hlavu.
Ne jako americkej fotbal, kde si na hlavu narazej helmu
a snažej se prorazit zeď jak debilové.
Trenér nám pořád říká, že z nás ragby udělá normální lidi.
A udělalo?
Uvidíme, jak to dopadne, ale určitě nás nekazí.
Tak nazdar.
A jaký knížky se ti líbí?
Různý. Podle nálady.
Ty hraješ na kytaru?
Vlastně na housle. Ale chci začít s kytarou.
Housle mě moc nebaví.
Tak proč na ně hraješ?
Naši chtěj, abych dodělala hudebku.
A oni na něco hrajou, zpívaj, nebo tak?
Ne.
Tak asi choděj na koncerty.
Jen na ty novoroční.
Tak proč z tebe chtěj mít muzikantku?
Ne muzikantku, člověka.
Vzdělanej člověk musí rozumět hudbě.
A prej je to dobrý na držení těla.
Jo. Musíš stát rovně.
A co vlastně dělaj normálně?
Léčí lidi.
Hlavně mě a Dariuse.
A kde jsou teď?
V ragby se můžeš deset minut tlačit u pětkoviště.
Vypadá to, že to tam položíš.
Metr, půl metru. A rozhodčí nařídí mlýn na pěti metrech.
Jdeš na to znova. Zase se tlačíš.
V tý změti rukou, nohou a těl se někomu podaří míč položit,
ale soupeř pod něj strčí ruku přesně v místě doteku,
a míč se země nedotkne.
Hele, a četl jsi Idiota ?
I ta nejmenší mezera je pořád mezera.
A překonat tu mezeru, která skoro nebyla, není snadný.
Tohle vracím. Máte náhodou Idiota ?
-Dostojevskij? -Asi jo.
-Co? -Nic.
Jako jedinej mluví, přemýšlí a nelže.
Myslíš, že bejt tak prostý je snadný?
Ale ono to vůbec není tak snadný.
-Kdo? -Kníže Myškin.
-Aha, jo. -Jo.
Představ si, je dobrej, protože si myslí, že i ostatní jsou.
Asi.
Musím už letět. Matika.
Nesmím chybět.
A četl jsi Čarodějnici a déšť ?
-Na. -Díky.
-Kluci, neberte si jich moc.
Jen si vem, brácho, nestyď se.
Já ty sendviče fakt nechci.
-Co to čteš? -Nic.
-Rimantsi, jdeš, nebo ne? -Jo.
...národní tým tvořili hlavně hráči ze základní sestavy Vairasu...
Na co myslíš?
-To je jedno. -Proč?
Protože miluju.
Fakt? A koho miluješ?
Dostojevskýho.
A možná tebe.
Pět knih za měsíc, to není špatné.
To jsi je všechny přečetl?
No jo.
Tak mi řekni, o čem jsou Gedovy Náhrdelníky ze zeleného jantaru ?
No, to jsou básničky.
Básničky, no ale o čem?
O reinkarnaci. Všechno se děje v jednom jediným čase,
na jednom místě. A všechny věky jsou smíchaný jak v odstředivce.
Dej mi žákovskou knížku.
Jsem připravená, v pátek, v 11:30 u hotelu Šiauliai.
Jo, díky.
Hele, nemá tvoje máma Bizeta nebo Bolero ?
Koho?
Potřebuju nějakou klasiku.
Chceš se před tou holkou předvést, co?
Monika.
Moje meditační Enigma už nestačí? Už nezabírá, co?
Glaveckasová by to mohla mít.
Tak běž, nechceš tam jít sám?
Co je?
Nechutnaj ti makarony?
-Nezačínej! -Tak dělej, buď chlap.
Nezačínej, říkám ne.
Všichni píšou, že máš myslet na něco jinýho, že dýl vydržíš.
Jenže nedali příklady.
Na co jsem v takový situaci měl myslet?
Na salám? Na knížky?
Takže jsem nepochopil, jak nemám spěchat,
jak můžu vůbec něco kontrolovat.
Jako bych v ragby běžel do svý zóny
a zezadu mě všichni chtěli chytit.
Cítím, že už, už.
A najednou ležím s balonem v brankovišti.
Zlomek vteřiny a napětí střídá euforie.
Jako by mi v těle začaly proudit jiný látky.
A aspoň na pár vteřin jsem totálně šťastnej.
Hele, nechceš nějakou práci?
Něco jednoduchýho by nebylo špatný.
Je to konkrétní. Vyhazovač ve Stájích.
Odkroutíš si svý hodiny a jdeš domů.
Dvacku za večer.
-Tak jo. -Pro začátek.
Když vybereš dost a u dveří je klid, tak možná i třicet.
Když tam budu dělat každej víkend, hodí to docela slušný prachy.
Blíží se můj první Silvestr s holkou a já si nechci uříznout ostudu.
Chci jí koupit nějakej pěknej dárek.
DONCHUÁN A DÁMY - Exkluzivní spodní prádlo
Napsal jsi to dobře.
Máš rád Mačernise?
Co já vím?
Kdybys ho neznal, tak bys to tak nenapsal.
To se vám asi jenom zdá.
Poslední dobou píšeš docela dobře, hodně čteš.
Začalo tě to bavit?
Ani ne.
Hele, Mačernisi. Za obsah máš deset?
Počkej, neotáčej.
Normálně bych Monice kalhotky asi nekupoval.
Ale ten inzerát zněl: "Dámy a slečny..."
To nejsou ledajaký kalhotky. Jsou pro dámy, takže stojí za ty prachy.
Dobrý večer.
-Ahoj. -Ahoj.
Pojď sem.
-Říkalas, že jdeš k Mantasovi. -Však tam taky jdeme.
-Kdo je to? -Kamarád.
Kamarád?
Dobrý večer.
Na jakou chodíš školu?
Na třináctou.
A co plánuješ studovat?
Hele, počkáš venku?
Jo.
Říkala jsem ti, abys nechodil.
Nepřišla jsi. Myslel jsem, že se něco stalo.
Čekal jsem tam půl hodiny.
Ještě jednou to uděláš a už se mě nedočkáš.
Tak se nenervuj.
Ani jsem nezjistil,
kdo z nás Moničina tátu štval víc,
já, nebo ten Mantas.
Ale to nebylo nic oproti překvápku, co mě čekalo, když jsme tam došli.
Spadla mi čelist, ale ne proto, že jsme se ocitli v nějakým paláci,
ale z toho, že toho Mantase už jsem viděl.
To on mě a Mindese s pár debily naháněl po jižních dvorech.
Dej sem ten balon, debile!
Stál jsem tam jak opařenej a nic nechápal.
Mantasi, to je Rimants.
Kde se tu vzal? Proč jsme sem šli?
Nazdar.
Mantas.
Rims.
Takže jsou spolužáci.
Ale říkám si, že jsem v pěkným průšvihu.
Všechno dobrý?
Jo.
To je Rimants.
Mantas musel být v minulým životě poleno.
Bylo mi z něj na blití, z bytu jeho rodičů,
z jeho spolužáků, z těch keců o basketu,
o univerzitách v Rize a Tallinnu, o tom, kdo kam půjde.
Co je ti do toho, kam půjdu?
Ještě mi vykládej, že všechno záleží na tom,
jak je člověk talentovanej a snaží se,
jak se učí a jak maká.
Všichni hoďte dárky do pytle.
Kdo hodí, ten dostane.
Dost těch keců.
Všechno záleží jen na tom, kolik maj tvý rodiče prachů.
Díky. Ty nehodíš?
Já mám dárek jenom pro tebe.
To je v pohodě.
Kdo ještě nehodil, do pytle, do pytle.
Moc silný.
Tak jdeme na to!
-Já mám dárek jenom pro tebe. -Díky, ale já to dala tam.
Tak jsme se shodli.
Je to taková blbost.
Jo, jo, já vím, počkej.
Tady.
Ty ses teda předved.
Můj kámoš je do basketu blázen, na jeho budoucnost v basketu sázej.
Hraje jen s partou na plácku, ale sní, že bude hrát v NBA.
Vstává a jednu myšlenku má v hlavě, aby míč propadl obručí hravě.
Svalnatá ruka a svalnatá noha, chce lítat vzduchem jak Marčiulionis.
Celej den stráví na hřišti v potu, unavený ruce, odřený kolena.
Je ve školním týmu, hraje za dorost, a všechny překvapuje, jakej je skvost.
Na univerzity a turnaje ho zvou, v nejvyšší lize najde tu svou.
Nepotřebuje Chicago ani Floridu, nejlepší tým je v Šauleji na jihu.
Šaulej! Šaulej!
To je tým ze Šaulej!
A pak vyrazí do haly v Kaunasu, na legendární litevskou palubovku.
Bude smečovat a blokovat střely, a soupeř kouká, jak mu ulítly včely.
Takový hráč se rychle proslaví, a brzy se z něj stane značka.
Až mu nabídnou milionovej kontrakt,
tak pochopí, že už to není jenom sen.
Otevřou se mu všechny cesty a možnosti.
Vymění si zelený dres za pár nových bot Nike.
-Co to je? -Co?
Co se děje?
-Ty žárlíš? -Vůbec ne.
Takže nežárlíš?
Mante, dost.
Mante!
Ty blbče, kdo ti to dovolil?
Tak co, ještě někdo?
-Měl bys jít domů. -Pojď taky.
Běž sám.
Je tu Minde?
Čau!
-Pojď dál! -Co je to za lidi?
Remygovo hejno. Potkal jsem je u Goldyho.
Pobleješ se, idiote.
Hraješ si na strýčka Sama?
Ne, tohle je kapuce, je moje.
-Na to mi nesahej! -Vypadáš jak UFO!
Ne, ne. To si pleteš.
Studuju byznys na vysoký.
Pojď, pojď.
Šťastný nový rok!
Co to piješ?
Borec.
Co?
Šťastnej novej rok!
Zmrzneš.
Šťastnej novej rok!
Jurgo, na a zakřič!
Do dna!
Šťastnej novej rok!
-Haló? -Dobrý den.
-Mohl bych mluvit s Monikou? -Jistě, hned.
Vyhazovači, dělej něco!
Hele, v teplákách se sem nesmí!
Co to meleš? Vždyť jsou tu všichni v teplákách.
Klídek!
-Třicet. -Děkuju.
A klíč.
Dejte mi jich deset.
Moniko!
-Jdeme! -Počkej, Moniko!
Jdeme, nevšímej si ho.
Zkoušel jsem Monice volat, ale bylo to jako házet hrách na zeď.
Přemýšlel jsem, jak si vykoupit vinu před ní a jejími rodiči,
a dokonce i před spolužáky.
Aby se za mě nemusela stydět.
Když jsem se jí konečně dovolal, přemluvil jsem ji ke schůzce.
Říkal jsem, proč utrácet prachy za hotel,
když si potřebujeme jen promluvit.
A pak se uvidí.
Proč jsme se sešli tady?
Co se děje?
Tohle jsou Stáje.
A ty máš ráda koně.
Hřebce.
Ale ani koně bych tu nedržela.
Třeba si můžem jen promluvit.
Jasně, promluvme si.
Odjíždím do Skotska.
Do Skotska?
Co ve Skotsku?
Zkoušky. Připravuju se na angličtinu.
Vždyť už umíš dobře. O co dalšího jde?
Já myslím na svou budoucnost, ne jako ty.
A co jako já?
Mám práci a vydělávám. To není budoucnost?
Jestli tě štve ten Silvestr, promiň.
Musím už jít.
Jen tak?
Odemkni.
Tak kdy odjíždíš?
Zítra.
Zítra? Nemůžeme se ještě rozloučit?
Můžu zařídit ten hotel, jestli chceš.
Prostě odemkni.
Pochopit, proč Monika odjíždí, bylo těžší než Dostojevskij.
Všechno se zdálo tak jednoduchý:
přijali ji, tak jede.
Ale proč ona? Proč teď? A proč do Skotska?
Chtěl bych znát odpověď.
Všechno bylo jako v mlze. Nemyslelo mi to.
Při vzpomínce na její vůni se mi hned zatočila hlava.
Točí se mi hlava, sbíhají se mi sliny.
Při pomyšlení na Moniku jsem zeslábl.
Normálně slabej nebývám, leda když jsem nemocnej.
Takže Monika je moje nemoc.
Nemoc, se kterou chci žít.
Pak mě napadlo, že se vlastně nerozcházíme.
Až se vrátí, budeme zase spolu.
Budeme spolu žít a vychovávat děti.
Kdo by chtěl reprezentovat školu v literární soutěži města Šaulej?
V celým Šauleji neznám takovýho blázna.
Kdo se přihlásí, dostane dvě desítky.
Skvělá příležitost vylepšit si známky před maturitou.
A o čem máme psát?
Jak to myslíš? O čemkoliv. Je to literatura.
Můžete psát básně, prózu, nebo divadelní hru.
Takže téma je volný?
Ano, je.
Dobře, já to napíšu. A do kdy to má být
Rimasi, ty ses zbláznil.
Chceš být novej Baranauskas?
Třeba budu. Co je ti do toho?
Kdyby se mě někdo zeptal, řekl bych, že spolu chodíme.
Jenom je na chvíli pryč.
Věřím, že Bruce Lee psal básně, ale ty...
-Co se tlemíš? -Netlemím.
Ale až se vrátí, musím být připravenej.
Aby koukala, jak jsem se změnil.
Necítil jsem žádnej tlak od klasiků.
Nedělal jsem si hlavu s nějakejma vzorama.
Měl jsem pocit, že jsem přečetl všechno, takže psaní nevypadalo tak těžce.
Navíc, jak dlouho to může trvat?
Je těžší se naučit báseň, než napsat pár rýmovanejch slok.
Něco je vždycky vyměněno za něco jiného.
Co dneska dávají v televizi?
Z nebe padají sněhové vločky a hloupý pes se je snaží chytat.
Někdo čeká v noci na autobus, ale ten už nepřijede.
U silnice stojí žena a nemůže přejít na druhou stranu.
Život plyne tiše dál. Láska je někdy zvláštní.
Jinými slovy, dostal jsem ty dvě desítky
a pár naprosto bezcennejch knih.
Myslel jsem, že Monika mě teď bude brát vážněji.
Už nejsem jen čtenář, ale i spisovatel.
Hej, strýčku Same!
-Ahoj. -Ahoj.
-Co tady děláš? -Nic, koukám na koncerty.
Šaulej je litevskej Manchester.
-Cože? -Manchester.
-Proč Manchester? -No proč?
V Manchesteru je taky spousta kapel, co tě úplně odrovnaj.
A muzea, divadla, znáš to.
Všechno na jednom místě.
-Dobrý, je tu dost lidí. -Jo.
Pojďme blíž.
Tak pojď.
O tobě.
Všechno zářilo novejma barvama.
Nechtěl jsem být jinej, chtěl jsem být jako ostatní.
I když zvenku asi bylo jasný, že takovej nejsem,
že tý hudbě ani slovům vůbec nerozumím.
Slyšíš?
Hele.
Zítra je vernisáž ve fotogalerii.
Nechceš přijít?
Jasně, dobře.
-Super. -Super.
Já nemůžu.
-Super. -Super.
-Říkals, že si nevzpomínáš. -Teď už si vzpomínám.
Dopis od Moniky pořád nikde.
Byl jsem trochu naštvanej. Je tak těžký napsat pár slov?
Řekl jsem si, že toho má asi moc,
a začal jsem se radši starat o sebe a svou budoucnost.
Moc jsem si hlavu nelámal, že jdu s Jurgou na vernisáž.
Myslel jsem, že by se Monice líbilo, že se zajímám o umění.
Rozumíš mu vůbec něco?
Ani se nesnažím.
Je to tak hluboký a složitý, že normální člověk nemá šanci.
Tak jak poznáš, co má smysl a co ne?
Potom jsme se s Jurgou flákali po Šauleji.
Všechno bylo stejný, ale začal jsem to vidět jinak.
Stejný stánky, tržnice, plný stejnejch krámů.
Ale v tom všem najdeš cestu do jinýho světa.
-Hele! Hele! -No?
Jako Alenka v říši divů.
"Každé jaro se duše oblékne a vyjde ven."
"Vždycky se jí ptám, kam jde, ale neví kam, neví kam."
-Co? -Nic.
Tohle je dobrý.
"Vševědoucí panna má rituální tělesný styk
se všemi starými bohy Žmuďska."
"Unesena Kęstutisem na větrných dunách."
-To je tvoje kamarádka? -Kde?
Tamhle. Zrovna prošla kolem.
Asi jsem to četla nějak divně.
Víš, já taky napsal pár básniček.
-Fakt? -Jasně.
Tak povídej!
Tady?
Jo.
Tak jo.
Po ulici šla matka s deštníkem.
Když začalo pršet, neměla ho kam dát.
Ale deštník měla.
Co?
Jurga mě brala takovýho, jakej jsem.
Cítil jsem se tak svobodně.
Mohli jsme mluvit o všem, jako s chlapem,
jako s Mindem.
Minde si našel novou práci,
tak mě do toho přibral.
Nemohl jsem říct ne. Potřeboval jsem úlevu od toho dramatu.
A vydělat si nějaký prachy se vždycky hodí.
Co čteš?
Tady Erlickase.
Někde jsem o něm slyšel. Co píše?
Básničky. Prózu.
Jako Bruce Lee, co?
Asi tak nějak, no.
Jestli jsem myslel na Moniku? Jasně, že myslel,
ale všechno bylo jako v mlze.
Jen si to představte, kdybych jel s ragby do ciziny
a ani bych jí nezavolal...
Zavři oči. Nekoukej!
Už se můžeš podívat.
Tohle je koruna pro nejlepšího básníka Šauleje.
-Ukaž! -Nekoukej!
I když jsem měl pořád před očima,
jak Monika hrála na kytaru Metallicu,
začal jsem mít pocit, že by Jurga mohla být
moje záložní holka.
To je dobrý.
-Jsem si podobnej. -Jo?
Byl jsem zvyklej mít plán B.
NEJLEPŠÍ BÁSNÍK ŠAULEJE RIMANTAS KMITA
Dobrý večer.
Prosím vás, kde si můžu v Šauleji vyměnit peníze?
V tuhle hodinu už je všude zavřeno.
Díky.
Co chcete měnit?
Dolary za lity.
Kolik?
Dvacet.
Počkejte.
Já vám to vyměním.
Ale za noční kurz.
Noční kurz?
Za tři.
Vypadalo to, že se mi plní sny.
KVĚTINY, VĚNCE, KYTICE NONSTOP
Ty nejlepší věci přichází, když je nejmíň čekáš.
Jako s Monikou.
Seznámili jsme se a všechno bylo jednoduchý a jasný.
KVĚTINY, VĚNCE, KYTICE
Rimasi, sundej tu čepici!
Nemůžu, trenére, bolí mě ucho.
V tomhle chceš hrát zápas?
No, to je koruna, ne čepice.
Aha, jasně.
Dobře, dva na jednoho.
V Šauleji se koná akce, jmenuje se "Soutěž o nejlepší nohy".
Slyšel jsem, že se tam holky předváděj před chlapama,
aby se dostaly do televize.
To je pro tebe.
-Za co? -Za tvoje hezký nohy.
Tak jo.
Když vyhraju, koupím nám lístky na Love Parade.
Dobře, tak hotel platím já.
Hotel nebudem potřebovat.
Bude stačit spacák.
Tak jo, musím letět.
Dobrý večer, dámy a pánové!
Dobrý večer, Šaulej!
Ale když se Jurga šla zúčastnit, dost jsem zíral.
Říkala, že je to jen tak pro zábavu,
a kvůli prachům.
Takže jsem to chápal, ale nechtěl jsem si nechat ujít,
jak vypadá bez těch svých hadrů ze sekáče.
Jen tak pro zábavu.
Ty nejúžasnější nohy jen a jen pro vás!
A když Jurga vyšla na pódium a já ji poprvé uviděl
bez těch babičkovskejch košil a roztrhanejch džínů,
projelo mnou horko.
Abych řekl pravdu, bál jsem se, že až sleze z pódia,
budu muset říct něco víc než jen "gratuluju".
Stál jsem tam a srdce mi bušilo,
a přemýšlel o svým plánu B.
Je Jurga vážně můj plán B?
A teď, po bouřlivé poradě naší poroty,
přivítejte potleskem majitelku těch nejúžasnějších nohou!
Číslo 11, Jurga Jurgita!
Jak se cítíte?
Dobře.
Chtěla byste něco vzkázat porotě nebo divákům?
Já nevím. Děkuju.
Cenu předá předseda poroty. Prosím na pódium!
POUKAZ NA KOSMETIKU V HODNOTĚ 500 LITŮ
Tak gratuluju.
Díky. Ale koukej, žádný prachy.
Co budu dělat s takovou blbostí?
Kroutím se tam před nima jak kráva
a ani mi nedaj prachy.
Všichni jenom vočumujou tvoje nohy.
Ne všichni.
Co tady děláš, spratku?
-Hele, nesahej na něj, jo? -Co tady děláš?
-Mante! -To je tvoje holka?
Jdeme! Mante!
-Pusť ho! Nesahej na něj! -Co? Vždyť ho pouštím.
Pojď, rychle!
Počkej, promluvíme si.
Někde jinde, ostatní nás doženou.
Na ty kašlu. Mluvím s tebou.
Buď si pohni, nebo se vrať a klidně se tam poper.
Jdu domů.
Proč jsi nenapsala ani nezavolala?
Obarvila sis vlasy?
Ty taky vypadáš jinak.
Teď chodíš na diskotéky?
Kámoška mě pozvala z legrace.
Miluju tě.
Sakra!
Sakra, Minde. Hele, co se stalo?
Dej mi pokoj.
Před hodinou přišli nějací zmetci a sebrali všechny prachy.
Kolik?
Hodně, hodně. Kdybys přišel včas, mohli jsme se bránit.
Ale ty slintáš nad holkama, co?
Sakra, Monika se vrátila.
Jasně, a teď Monika. Nedělej si ze mě srandu!
Potkali jsme se v Rainbows. Nemám tušení, co se děje.
Slyšíš se? Říkals, že tam jdeš s Jurgou.
Podívej se na ten bordel.
Jo, šel jsem tam s Jurgou. Pak jsem potkal Moniku.
-Vrátila se ze Skotska. -Z jakýho Skotska?
Tvoje Monika byla pořád v Šauleji.
O čem to mluvíš?
Řekla mi to Edita.
Co to sakra meleš?
Zeptej se jí sám.
Ta Edita vždycky jenom kecá.
Hele, ukliď to tady.
Jdu zavolat do květinářství.
Byla jsi ve Skotsku, nebo ne?
Vyděsils mě.
-Chováš se divně. -Ptám se, bylas ve Skotsku?
Ne.
Tak to si nemáme co říct.
Miluju tě.
-To určitě. -Chceš, abych skočila z okna?
-Z jakýho okna? -Chceš to?
-Oholím si hlavu. -Co si oholíš?
-Udělám cokoliv. -O čem to mluvíš?
Počkej! Slyšíš?
Půjdeme ke mně?
Máš doma rodiče.
Čeho se bojíš?
Ničeho se nebojím.
Chceš se s nima seznámit?
-Možná. -Tak pojď.
Tak jdem.
-Tohle je Rimants. -Dobrý den. Dobrou chuť.
Děkuju.
-Přidáte se k nám? -Ne, budeme u mě v pokoji.
-Dáte si dezert? -Děkuju.
Později.
-Nevzalas mi Tetris? -Vypadni odsud.
Nechceš se jít projít?
Čekal jsem na tvůj dopis každej den jako nějakej blbec.
A ty si celou dobu jezdíš po Šauleji,
a já jsem jedinej, kdo to neví.
Chodila jsem jen ze školy domů.
Naši mě pořád hlídali.
Vím, že to bylo špatný.
Ale nevěděla jsem, co dělat.
-Nezlob se. -Nezlobím se.
Moje kočička se vrátila.
Je jiná, odvážnější.
I když byla poprvý pryč, vypadá to, že jí to prospělo.
Je dobře, že chápe, že beze mě nemůže žít,
a co ke mně doopravdy cítí.
Trochu jsem si dělal starosti s Jurgou,
ale nic vážnýho mezi náma nebylo.
Tak čeho se bát?
Jinak řečeno, všechno do sebe začalo zapadat.
Slyšíš?
Počkej chvilku.
No.
Dobrý den.
Sakra, ty svině, vypadni!
Co se ti stalo s obličejem?
-Nic. -Ukaž.
To nic není, mami.
Pojď, když ti to máma říká.
Proboha, zlatíčko, jak se ti to stalo?
V křoví.
To už vás nenechají trénovat na stadionu?
Nemluvím o ragby, ale o křoví.
O jakým křoví?
Hledal jsem peněženku a celej jsem se poškrábal.
Aha, a jak se tam dostala?
Nějakej idiot mi ji tam hodil.
Vzal ti peníze?
Ne, byla prázdná, jen občanka a lístek na autobus.
To je v pohodě, mami.
Nechápu, jak jsme tě vychovali, neumíš se chovat ani mluvit pravdu.
Virgisi!
Ach bože, zlatíčko!
Ježiš.
Bolí to?
Panebože.
Nebolí to, mami.
Jo, bude to stát aspoň dvě stě.
Teď záleželo na tom, aby mě takhle neviděla Monika,
a aby táta nemusel kvůli tomu zubu prodat svůj Opel Ascona.
Bolelo to?
Ne, koukej, jako novej. Ještě lepší.
Promiň.
Za co?
-Nenávidím ho. -Koho?
Bráchu, za ten zub.
Zapomeň na bráchu. Jak říkám, ten zub je teď ještě lepší.
Tak pojďme bydlet do Vilniusu.
-Vážně? -Jo.
Pronajmem si nějakej byteček.
Hele,
možná bysme mohli bydlet na koleji?
To je fuk, naši nám prachy stejně daj.
-Tobě jo. -Vždyť budem bydlet spolu,
nikomu nic neřeknem, nikdo nebude prudit.
Musíš si rozmyslet, kam se budeš hlásit.
Už vím.
Na litevštinu.
Na filologii? Ty?
Hele.
"Antanas a jeho rekordy."
"Antanas překonal všechny rekordy."
"Běžel sprint na sto metrů."
"I v dešti."
"Skákal do dálky."
"V mlze."
"Ale ničit věci není hezké, i když je to rekord."
"Rekordy se pomstily za celý Antanasův život
jedné krásné tiché noci."
"Vysoko, vysoko svítily hvězdy."
"Hluboko dole spaly ryby."
To je všechno?
No?
Co si myslíš?
No, je to zajímavý.
Super.
Co se směješ?
Co to znamená?
Jakej smysl potřebuješ?
Hvězdy nahoře, ryby dole.
A já někde uprostřed, bezzubej a zničenej.
Líbí se mi to.
SMĚNÁRNA
Pár Širvenos, pár Kunigaikščių
a jeden pytel.
A Bondy.
-Hele, Jurgo. Jurgo! -Nekřič, blbečku.
Co ty tady?
Ále, chytám bronz.
Co to tam máš?
Hlavu.
Lidskou?
No jo.
Hele, nechceš pivo?
Ne.
-Tak čau. -Tak čau.
Na, podrž to.
Ty vole, ještě že jsme si vydělali.
Teď mám novej investiční plán.
Ty a tvoje investice. Víš, jak to dopadá.
Jo?
Myslím, že minule to byla tvoje vina.
-Jo, vážně? -Přesně tak.
Tak proč mě do svejch kšeftů taháš?
Vždyť to vlastně nepotřebuješ.
O čem to mluvíš?
Prostě rád vydělávám. Je to jako sport.
Jak dlouho jsi věděl,
že je Monika v Šauleji, a neřekls mi to?
Bylo mi tě líto.
-Co to plácáš, že ti mě bylo líto? -Co plácám?
Mně už z tý tvý Moniky bylo úplně špatně, chápeš to?
Hlavně se nepoblij.
Tak jakej je ten plán?
-Plán? -Jo, investiční.
Vezmem ty prachy a objednáme nějaký svetry.
Pak na ně dáme jména, chápeš, Ghoul místo Gucci,
Suck místo Chanel.
Pak to prodáme v Krasnojarsku...
Minde jako obvykle šlapal na plyn, jak to uměl jen on.
Chápal jsem, že bere kšefty jako sport,
ale proč by si tupci z Krasnojarsku měli kupovat svetry Ghoul,
to chápal asi jenom Minde.
To už nebyly básničky Bruce Leeho, ale jeho vlastní umělecká forma.
Vem si můj podíl a dělej, co musíš.
Na, dělej.
Nadešel čas,
kdy nám konečně ukážete, co jste se za těch 12 let naučili.
Ale nemusíte se bát.
Ponořte se do tématu.
Pište v jasných, krátkých větách.
Nekoukejte na kamarády.
Věřte svým schopnostem.
Hodně štěstí všem.
Jo, štěstí se tady fakt hodilo.
Ale zdálo se to dost jednoduchý.
Stačilo jen udělat litevštinu, dostat se na filologii
a najít kolej, kde bych mohl žít v klidu s Monikou.
-Nebude ti zima? -Ne.
Mám ještě jeden.
Tak co, budeš číst noviny?
Píšou o tvojí zvrhlý umělkyni.
Jak jako mojí?
Nalezena umělkyně s hlavou z márnice
Je to jenom známá.
Fakt měla useknutou hlavu.
Prej tu hlavu vzala do galerie a udělala nějaký představení.
Něco tam nakreslila a hlavu nechala v kavárně.
Někdo ji dal do sklepa, pak ji někdo našel a zavolal poldy.
A je z toho humbuk.
Ukázalo se, že tu hlavu měla z márnice.
Stejně to byla hlava mrtvýho člověka.
Stejně by ji nakonec vyhodili, ne?
Prosím tě, ti umělci to nemají v hlavě v pořádku. Jsou to kecy.
A ona je úplně zvrhlá.
Možná umělci nemusej být jako všichni ostatní.
Ty se jí jako zastáváš?
Nikoho se nezastávám.
Ale vezmi si Bruce Leeho.
Koho by napadlo, že karatista píše básničky?
-No a? -No a co?
A taky si nikdo nemyslí, že ragbista může být spisovatel.
A ta hlava? Možná je to groteskní.
Ale nikomu tím neublížila, že si ji vzala.
Vítejte u přijímacích zkoušek.
Jen pár slov.
Dostali jste tři texty
a musíte si vybrat jeden, který chápete nebo který se vám líbí.
Pak napíšete svou analýzu.
Máte na to přesně dvě hodiny.
Hodně štěstí.
Nepamatoval jsem si, odkud je ta próza, tak jsem si musel vybrat báseň.
Ráno přijíždí neklidnými vlaky.
Světlo se leskne na kovových kolejích.
Rodí se nebe, les i nástupiště,
kde kdysi byla jen nádherná tma.
Nemůžeš napsat, že je báseň tak dokonalá, že nevíš, kde začít.
Ten neklid se mi zasekl v hlavě, protože jsem v takovým vlaku zrovna jel.
A úplně mi to rozhodilo hlavu.
Ten smích jak šustění obalů od bonbonů.
Ta nesmyslná morseovka.
Čím dýl jsem tam seděl, tím míň jsem se soustředil.
Zdálo se, že to celý nemá žádnej smysl.
A nemyslím Radauskasovu báseň.
Hele, možná to takhle bude v pohodě.
Najdu si tady prostě práci.
Ty budeš studovat a já budu makat.
Příští rok se tam fakt dostanu.
Dobře.
Dáš si banán?
-Ó, básníku ze Šauleje. -Co?
-Básník. -Jak se vede?
-Co? -Jak se vede?
Půjdem si promluvit ven?
Jdem si pokecat ven.
Pěkně jsi to tu zorganizovala.
Pěkně? Ale prosím tě. Je to úžasný, jako v Berlíně.
Promiň, že jsem se ztratil.
A kdes byl?
Učil jsem se.
Super.
Slyšel jsem, že jsi měla nějaký problémy s hlavou.
No jo.
Hele, Jurgo...
Hele, nemáš oheň?
Nechceš se zítra podívat na můj zápas?
Uvidíš, jak rozdrtíme Žalgiris.
Fakt je rozdrtíte?
Fakt, uvidíš.
Tak jo.
Tak fajn.
Kdo koho drtil, nebylo tak snadný poznat.
Nemohl jsem přijít na to, co je s mojí hrou špatně.
Doufal jsem, že Jurga přiběhne a začne fandit
a všechno si sedne.
Ale stal se pravý opak.
Nohy se mi pletly, ruce padaly,
a Jurga se v prvním poločase neukázala.
Teď máme vítr v zádech. Kopejte a hrajte na jejich půlce.
Nenechte je kopat! Je to mlýn, neotáčejte ho.
Teď křídlo. Mluvte spolu, držte si svýho hráče, neopouštějte ho.
Rimasi, poslouchej, neber míč, ale zapoj se, ať máme větší sílu.
Rimasi, poslouchej!
Společně! Raz, dva, tři! Vairas!
Nikdy jsme si nemysleli, že prohrajem.
Vždycky jsme byli chlapi proti klukům.
Vždycky jsme vyhrávali.
Nejen vyhrávali. Vyhrát ligu byla skoro urážka,
protože nám nikdo nesahal po kotníky.
Byli jsme první tým, jedinej tým.
A teď si představte tu ostudu, když nám dají na prdel
jako my všem ostatním.
Ne, nedokázal jsem si to představit. Nešlo mi to do hlavy.
Všechny naše dřívější výhry se zdály trapný.
K čemu byly dobrý, když to teď takhle dopadlo?
Kdyby každá výhra byla důležitá,
prohra by se nesla líp.
Teď sebou jenom škubu jako na nějaký technopárty.
Tuc, tuc, tuc, tuc, tuc, tuc...
Hele, jak se ti líbí tenhle?
Pohřební.
Chceš jít k maturitě v teplákách?
-Mami! -A co ten červenej?
Možná ten černej.
Říkals, že nechceš pohřební.
Dobře, tak zkusíme tenhle.
Fajn, ale dohodnem se, že bez kravaty.
Učitelka litevštiny se tě snaží přesvědčit,
že čtení knížek ti pomůže pochopit život.
Ale tak to není.
Celej život se o něco snažíš a pak je všechno pryč.
Najednou a bez vysvětlení.
Teď už to vím jistě: život je idiot.
Přijdeš k němu a dá ti do zubů.
Jen tak pro zábavu.
Ale už to nebyla zábava, jenom bláto v hlavě,
vztek a strach, že jsem něco propásl.
A taky že jo, protože život není jen idiot, ale i podvodník,
padělek.
Když si přehraješ život v hlavě, konečně pochopíš,
že celou dobu žiješ ve světě podvodníků a padělků.
GALERIE UMĚNÍ
Možná jsem byl připravenej přijmout, že je tu všechno falešný.
Skutečný věci nás štvou ještě víc.
Mohl jsem si namluvit, že je to tak lepší.
Všechno si prostě uděláš sám, jak se ti to líbí.
Minde, vyfotíš nás?
Jasně.
Tati!
Jdeš dneska k Maxovi?
-Co, chceš si zatančit? -Na to zapomeň.
-Děkuju. -Děkuju.
-To je škoda. -A kam ses dostal ty?
Já na práva. Minde na mezinárodní vztahy.
Blbci.
-A ty? -Účetnictví.
-Aha, super. -Super.
-Minde. -Co?
Ale nic, potom.
Potom.
Na co koukáš?
Na nic.
Co myslíš, jaký má dneska kalhotky?
Babiččiny záclony? Nebo s jahodama?
Co to meleš?
-Jsi fakt blbej. -Tak jo, kašlu na to.
Jdeš dneska k Maxovi?
Co jinýho mi zbejvá?
Zpotily se mi koule.
Jdu naostro.
Sakra, Minde.
U Kuršėnů se zpotily koule.
Brzy jim vlítnem do školy.
Hele, uděláme plakát: Minde bez hranic!
A Rimas nemá koule?
Takže se vlastně nic nestalo.
Pořád jsem čekal, že se něco stane.
Něco, co přijde a všechno změní.
Vždycky se zdálo, že jsem nejlepší a že vždycky vyhraju.
A teď? Jaký jsem měl možnosti?
Se psaním jsem taky skončil. Z toho nic nebude.
Houpá mou malou loďku,
pohazuje mým snem sem a tam.
Kamkoliv se otočíš,
noc zakrývá ti oči,
zakrývá naději v srdci.
Hele, koho chceš pohřbívat?
Koho? Prachy, všechno.
Kdyby přišli, nebudou mít co vzít.
Tak tam dej i moje.
Necháme si to pivo na zítra?
Chci ho teď.
Tak fajn.
Sakra, zapomněli jsme na tvůj magič.
Vem si ho.
Vem si ho, já ho nepotřebuju.
-Vážně? -Jo, vážně.
Chci žít bez hluku.
Tak děkuju.
Dej to sem.
Hele, jak dopadl ten kšeft se svetrama v Krasnojarsku?
Všechny svetry mi vzali.
-Ani jsem nevylezl z vlaku. -Sakra.
Vrátím ti ty prachy.
Na to kašli.
Ne, myslím to vážně.
Já taky.
Přemýšlím, že pojedu do Indie.
-Čemu se tlemíš? -Netlemím se.
-Proč do Indie? -Je to zajímavý.
Mlčky sedět.
Koukat na poustevníky.
Učit se jógu.
-Nechceš jet taky? -Jasně.
Zkusím se dostat do Klaipedy, slyšel jsem, že tam ještě berou.
A co Monika?
Monika je ve Vilniusu.
A co ty?
Já jsem z jihu.
Hele, a co tvůj plán B?
Plán B odjel na Love Parade.
Bruce Lee říkal, že máš být jako voda.
Skoro jsem takovej byl.
A k čemu to bylo?
K ničemu.
Všechno prostě odplavalo.
Nemáš tužku?
Tak nic.
-Sakra, to pivo... -Poslouchej, poslouchej!
Chtěl jsem, abysme byli jen my dva.
Ale ona řekla: "S tebou je konec."
Točil jsem se jak loď bez mapy.
A vrátil jí to, kde to bolí.
Pak mi vrazila nůž do srdce.
Tak jsem jí poklepal na rameno
a řekl: "Snaž se víc!"
Bez východiska jsem ji odhodil ven,
abych se nadechl.
A dál?
Nemám rád smrt.
Jo.
České titulky M. Šimonková Filipová S PRO ALFA CZ, a.s. 2026