Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
В днешно време човек е или победител, или губещ,
а аз не искам да бъда губещ.
Всички се опитват да определят какви са били в предишния си живот.
Аз съм играл ръгби.
В Нова Зеландия.
Веднъж гледах запис на мач с участието на Лому.
Звезда от ранга на Джордан в баскетбола.
В Шауляй
тренирахме на всякакви стадиони,
които по-скоро приличаха на пасища.
Бяха набраздени от пътечки, които наподобяваха дири от дивеч.
Дали ме бива в нещо друго?
Може би,
но само на игрището усещам, че върша нещо смислено.
Там се чувствам на мястото си.
Римантс, ела тук.
Какво? - Да вземеш бележка от майка си.
Защо?
Ще играеш с мъжете. Ще се явиш на проба.
Сериозно ли?
Да, сериозно, но моята дума не е достатъчна.
Нужно е позволение от родителите ти.
Престани!
Вържи си обувката!
Сега донеси топката!
Ю Ж Н И Х Р О Н И К И
Бързо осъзнах, че това, което правиш на терена,
може да ти бъде полезно и извън него,
особено ако живееш в южния квартал.
Казват, че Шауляй е колоездачен град.
Преди може и да е бил, но местните фирми за колела отдавна ги няма.
Здравейте, момичета. Кой управлява Шауляй в последно време според вас?
Сега всеки върти далавери или притиска далавераджиите.
Шауляй всъщност е градът на Вандамовците и Шварценегеровците.
На всеки ъгъл има фитнес зала с плакати на Ван Дам и Шварценегер,
а "фитнес плъховете" излизат оттам, като си мислят, че живеят във филм,
в който играят главната роля.
Погледнете, Сталоновци, Бруслийовци и Вандамовци! Шауляй!
Тук се развива действието във вашите филми.
Слушате ли, шауляйци?
Чувате ли? Не чувате ли?
Повтарям - "шаолини"!
Тук вие сте местните. Чувствайте се като у дома си.
Синът ми Римантас Кмита...
Добър ден.
Тази ли е новата? - Да.
Грозновата е.
Айсте Араминайте? - Тук.
Айда Богужите? - Тук.
Не може ли майка ти да я напише?
Ауримас Акшис?
Тя смята, че в ръгбито хората се бият.
Веднъж я поканих да гледа. Каза, че било плашещо.
Римантас Кмита?
Тук.
Не съм те виждала досега.
И аз не съм ви виждал.
Писах ти отсъствие миналия път. Носиш ли извинителна бележка?
Да.
Ето я.
Баскетболист ли си?
Ръгбист.
Покрай спорта може да забравиш за дипломата си.
За какво ми е тази хартийка?
Важните документи имат воден печат.
Седни.
Ето темата на съчинението.
Дай ми един лист.
Трябваше ли да се държиш толкова нагло?
Сега всички ще го отнесем заради теб.
Имате 30 минути - до края на часа.
Който се учи, той ще сполучи.
Сега всички едва свързват двата края, малцина преуспяват.
Каква е ползата от училището? Зубриш, и за какво?
Какво ще правиш с тези знания?
Учител ли ще ставаш?
Скивай!
Защо обеци?
Мацките ги харесват. - Сякаш той знае какво харесват.
Погледни цената.
Тези, дето броят пачките си днес, дори не умеят да пишат.
Хубаво.
Ако няма да преподаваш, защо да се трепеш да учиш?
Тези, които четат и пишат, са последни на опашката за хляб.
Някои дори не са на опашката.
Добър ден, учителко.
Уравнението е следното -
авторитетът е равен на количеството кинти плюс правилната им употреба.
Колко струва плакатът? - Оригинален е. Двайсетачка.
Откъде взе якето? - Майка ми ми го купи.
Оригинално ли е, или е менте? - Истинска свинска кожа.
На какво се смееш? - На нищо.
Погледни. Каква е онази тълпа?
Само не се изпразвайте върху картите.
Откъде са намерили тези гащички? Нашите момичета не носят такива.
Чии гащички си виждал?
Виждал съм.
Виждал си ти...
През лятото, на село.
Да не си гледал гащите на баба си?
Сериозно ли си виждал?
Все едно, не я познаваш.
С какви гащички беше?
Приличаха на бабешки пердета с ягоди.
С ягоди ли? - Да.
А под гащичките?
Всичко ли трябва да ти казвам?
Будалкаш ли ме?
Искаш ли да ги вземеш?
Сякаш не съм виждал всичко.
Ей, помогнете.
Не можете ли да ни я хвърлите?
Да нямаш нужда и от масаж?
Не си си вкъщи. Чу ли?
Щом искаш топката, ела си я вземи.
Стига, копеле. - Разкарай се.
Не се заяждай. Те са шестима. - Ама са пъзльовци.
Дай топката, педал такъв! - Майната ти!
Ела тук, копеле!
Крещя каквото ми падне. Стига да звучи като боен вик
и да приличам на подивял подпийнал кретен.
Чухме всякакви клетви - че ще ни хванат и ще ни смачкат,
че не сме знаели какво ни чака,
но това бяха само голи заплахи, от които да се почувстват по-добре.
Здравей, Римантас.
Здрасти.
Много е надут.
Какво гледаш толкова късно?
Германския канал.
Не е ли за възрастни?
Аз не съм дете.
Уча немски език. Помага ми да запомням думите.
Да, същински германец.
Съберете се.
Носиш ли бележка от майка си?
Избраха ме като най-добрия на моята възраст,
но възрастта няма значение тук.
Свикнал си да бъдеш булдозер, а тук отскачаш като стърготина.
Осъзнаваш колко си твърд.
Щом докоснеш топката, те повалят на земята.
Но първо трябва да я докопаш.
Понякога тичаш, сякаш носиш наметало, което те прави невидим.
Ща, не ща, подавах топката от време на време.
Ръцете ти треперят, но трябва да се овладееш.
Те сякаш са роднини.
С фамилии като Ляулис, Баранаускас.
Може да са същите типове, които разтресоха Шауляй.
Тренировките и търговията вървят, но без мацка си просто хлапак.
Реших, че е време да щурмувам този замък
като средновековен рицар.
Здрасти. Прибираш ли се? - Здравей.
Отивам към музикалната школа.
Помниш ли, че ми подари своя снимка за миналия ми рожден ден?
И аз се снимах във фотостудио.
Може да дойдеш у нас и да ти я подпиша.
Нашите са на село. Искаш ли сок?
Да.
Нали няма да кажеш на Минде?
Защо точно на Минде?
Обещавам.
Заклевам се.
Какво?
Какво има?
За първи път ли ти е? - Защо питаш?
Обличай се! Бързо!
Едита, обличай се!
Римантас?
Защо седиш като препарирана?
Сам ли си? - Отвори вратата!
Божичко! Ти си полудял.
Едита, облечи се и се прибирай.
Едита, облечи се и си върви.
Имаш ли мозък изобщо?
Сега как ще отидем на гости у семейство Главецка?
Те не знаят. - Не знаят...
Ти ли я покани?
Да. Казахте ми да се държа мило с нея.
Исках да завържем приятелство.
Можеше да ни предупредиш, че започваш връзка.
Няма никаква връзка. - Няма ли?
Не, няма!
Беше твърде късно за поучения, така че разговорът беше абстрактен.
Казаха, че съм идиот и че ги поставям в неловко положение.
Какво ти положение?
Казаха, че съм кретен, че се опитвам да проваля живота си,
а на мен ми се струва, че се опитвах да го започна.
Попитаха как смятам да отгледам дете.
Трябва да се боря за правото си да искам момиче ли?
Това лошо ли е?
Кое е хубаво тогава?
Стой си вкъщи и си пиши домашните, докато завършиш.
Добре, ще се изнеса в мига, в който завърша.
Римс, подай!
Добре.
Давайте! - Хайде, Римс, подай!
Браво!
Имаш нужда от малко повече контакт, но беше супер.
Знаеш ли за мача в Каунас? - Разбира се.
Ти ще играеш под номер 8. - Аз ли?
Пробвай ги. - За мен ли са?
Играеш добре. Може да останеш.
Благодаря.
С момичето не се получи,
но няма да си стоя вкъщи и да мастурбирам.
Човек трябва да се стреми към нещо по-сериозно.
Върна ли се вече? - Да.
Какво правиш? - Слушам музика.
После ще го погледна. - Добре, погледни го.
Добре ли върви училището?
Да.
А ръгбито?
Да, много добре.
Според съветския учен А. Сведушиус
горният вагинален свод при 19 на сто от жените е особено чувствителен.
Забрави си книгата.
Аз вече съм я прочел.
Какво, за бога, е "свод"?
Може да се постигне сексуална възбуда и чрез ритмична музика
като "Болеро" на Равел...
Какво?! - "Болеро".
"Пролетно тайнство" на Стравински и балета "Кармен" на Бизе.
Бизе. - Добър ден.
Имате ли колбаси? - Имам.
Минде!
Ще ви помогна.
Да видим какво носите.
Двайсет са, нали? - Да.
Побързай!
Да пробваме тук.
Да идем на пазара. Тук може да ни нападнат.
Спокойно. Кой ще ни нападне?
За всяко нещо има първи път.
За първия път трябва да има кръв по чаршафите.
На мен ли го казваш?
Отивам за дребни.
Колко струват надениците?
По петачка. - Откъде са?
От провинцията. - Откъде по-точно? От Чернобил ли?
Имаш ли документи?
Не са мои. Минавах оттук и един приятел ме помоли да ги пазя.
Това и правя. - Приятел, значи.
Как се казва този приятел?
Покажи личните си документи.
Забравих ги вкъщи.
Кажи си адреса и телефона. Ще си поговорим с майка ти.
Не казвайте на майка ми.
Тя е много болна.
Лекарствата по здравна каса свършват
и трябва да купуваме нормални, а знаете какви са цените.
Баща ми пък е алкохолик.
Изпива заплатата на майка ми. - Ясно.
Замислете се как преживяваме.
Аз съм им като баща и майка. Аз ги издържам.
Водите ми сладурче!
Дайте ми този бял задник!
Римантас Кмита. Запишете си адреса. Пишете!
Добре ще се позабавлявам. - Римантас Кмита!
Вече е пределно ясно.
Няма кинти, няма яке, няма касетофон.
И свястно момиче няма да си хвана скоро.
Какво гледате, загубеняци?
Добре, следващият. Добре.
Добре.
Ти избираш. - Вземаме топката.
Коя страна избираш?
Тази. - Тази ли?
Приятен мач.
Почетете противниковия отбор. - Ура!
Раз, два, три!
По-силно!
Римантс, давай!
Отбележи точка!
Давай, говори!
"Новият играч на "Колела" Р. Кмита игра много добре.
Той..." - Дай да видя.
"... отбеляза най-много топки в мача."
Здравей.
Здрасти.
Утре е рожденият ми ден. Дойдох да те поканя.
Ще дойдеш ли?
Ще дойда, ако не изскочи нещо.
Какво е това?
Утре е рожденият ден на Едита. Пиша й картичка.
Говоря за това.
Това е статия за мен.
Колегите ми бяха във възторг.
"Римантас преуспява. Има го във вестника."
Попитах треньора кой ти е позволил да играеш.
Той каза, че съм написала бележка.
Щеше ли да ми кажеш?
Че съм победил или че играя в отбора?
В инвалидна количка ли искаш да свършиш?
А ти искаш да си стоя вкъщи цял живот ли?
Не искам да пострадаш.
Спортувай нещо друго.
Добре, само че не съм Сабонис.
Ако все играя с младежите, доникъде няма да стигна.
Не искам да играеш в мъжкия отбор.
Играй баскетбол.
Може би и улицата не бива да пресичам.
И ако ям, мога да се задавя.
Ако играеше баскетбол, нямаше да водим този разговор.
Да, няма да ни дават по телевизията.
Няма да скандират: "Литва".
Но заради това да не играя ръгби, така ли?
Да не се стремя към върха?
Играя, защото искам да постигна нещо,
не за да си уплътнявам времето. В това е разликата.
Когато пак ти потрябва бележка, ми кажи.
Я гледайте! Джордан от Шауляй!
Виж се само, копеле! Как си се издокарал!
Стига глупости.
Искаш ли "Краун Роял"?
За рождения ден ли го носиш?
За отскок. Със сок.
За какъв отскок?
Тя е в цикъл.
Така ли? - Да.
Е, и? - Все едно.
Ти какво й взе?
От обеците, които купихме в Рига.
Сериозно ли? - Защо? Остана ни цяла торба.
Какво? - Нищо.
Много късмет и пари! - Благодаря.
Здравейте. - Здрасти.
Здрасти. - Седни.
Погледни, Минде! Руска салата!
Много отдавна не съм ял руска салата.
Ще седна до сладките. Имам нужда от калории.
Заех ти мястото. Сядай.
Може би ще се побера. Дупето ми не е голямо.
Вестника ли ще четем сега?
"Дали "Колелата" ще спечелят купата за десети пореден път?"
Остава да видим.
Стига, Джордан!
Дай да видя.
Но теб те няма.
Да, това са Дани и Томи.
Седяха на резервната скамейка.
Да. - Ясно.
Не са снимали когото трябва. Римантс Кмита.
Вие май не се познавате.
Да вдигнем наздравица за нашия съсед.
Кажете името си на човека до вас.
После той трябва да каже нещо, което започва със същата буква.
Да вземем да построим и пясъчен замък заедно?
Здравей. Аз съм Едита. - Здравей. Знам.
Не, кажи нещо, което започва с "Е".
Ще я взема назаем. Здравей.
Еротика. - Минде!
Здравей. - Моника.
Моника, приятно ми е.
Сега да поиграем на друга игра.
Вземете листчета.
Напишете името си на едно, част от тялото на друго и действие на трето.
После ще теглим едно по едно и ще извършваме действията с човека.
Изтегли листче, Едита.
Римантс. - Знаех си.
Какво си знаел?
Рамо.
Захапи.
Дявол да го вземе!
Какво правиш? Мой ред е.
Не, ред е на ухапания.
Едно по едно. - Знам. Моника.
Да видим. Ухо.
Целуни.
Може ли?
Ето друга игра.
Да видим кой ще издържи най-дълго върху лист хартия.
Това е по-трудно.
Стъпи отгоре.
Давай.
Вече може да ме пуснеш.
"Чайката" на Бах. Тъкмо я прочетох.
Едита, хареса ли ти?
Не много.
И аз съм я чел. Много ми хареса.
Сериозно ли? - Да.
И Минде я е чел. И на него много му хареса.
Нали, Минде?
Четохме я заедно.
Много хубава книга.
Римантс, ела да ми помогнеш.
Аз ще ти помогна. Момент.
Ще гледам германския канал...
Почакай.
Поискай номера на Моника.
Разкарай се. Луд ли си?
Хайде де.
Все едно ти го искаш.
Казах край. Не идвай повече.
Може ли да ми дадеш номера на Моника?
Какво?!
Хайде, дай го.
Имаш ли представа колко книги чете тя?
Е, и? - И колко езици знае?
И в кое училище учи?
Родителите й са най-добрите лекари в града. Знаеше ли го?
Какво от това? - Ей такова.
Това момиче не е за теб.
Хубаво.
Палтата се оставят на гардероба.
Това не е палто.
Имате ли книгата "Чайката"?
"Джонатан Ливингстън" ли?
Да, нещо такова.
Имате ли читателска карта? - Не.
Защо нямате?
Ще ви издадем, така ще може да идвате по-често.
"Една чайка много обичала да лети.
Другите й повтаряли да търси храна,
опявали й, а тя искала само да лети и да изпълнява трикове в небето."
Аз бих й казал: "Лети, чайке, и недей да ядеш".
И моята майка не ми дава да играя.
От това нямало да излезе нищо, не можело да се прехранвам така.
Защо играем тогава?
Защо тази чайка толкова много обича да лети?
Играем, защото е забавно.
Не е баскетбол. Няма да станем звезди и да ни се лепят мацки.
Всички искат да се махнем сякаш сме диви свине,
които утъпкват тревата.
Ако трябва да пиша съчинение за училище, ще пиша за ръгбито.
Затова приличам на Джонатан Чайката.
Здравей. - Здрасти.
Дойдох да гледам.
Супер. Не знаех, че харесваш ръгби.
Готино е, че победихте. Честито.
Благодаря.
Би трябвало отново да публикуват снимки във вестника.
Какво ще правиш по-късно?
Не знам. Нищо.
Отбий се, ако искаш.
Утре.
Ще си поговорим.
Идеята не е никак лоша.
Ще намина, ако не изскочи нещо.
Добре. - Хубаво.
"Ако не изскочи нещо..."
Как се чувствате? - Щастливи сме.
Какво има? - Нищо.
Знаеш ли кой дойде на мача?
Кой? - Моника.
От рождения ден на Едита.
Уговорихме си среща.
Може ли да ми заемеш якето си?
Сама дойде.
В едно списание четох,
че Брус Лий е писал стихотворения и е медитирал.
Сериозно ли? - Да.
Стихотворенията и медитациите са му помогнали да стане карате звезда.
Реших да прочета стихотворенията.
Не е ли малко тясно?
Брус казва, че трябва да бъдеш като водата.
Не е зле.
Като водата ли? - Да, защото водата изглежда слаба,
но никой не може да я победи.
Ван Дам да не е писал, че трябва да си като "Краун Роял"?
Да не се изпразниш в панталона си.
Майка ти ли ти го купи? - Няма значение.
Послушай малко музика и се отпусни.
Че кой е напрегнат? - Добре, Джордан.
Моята касетка е вътре. На "Енигма".
Брус Лий, да видим дали триковете ти вършат работа.
Какво искаш?
Търси мен.
Идва за домашните.
Здравей.
Носиш ли книгата? - Да.
Римантс, брат ми Дариус.
Влез.
Малко подраняваш.
Заповядай. - Благодаря.
Една секунда. Влез тук.
Ще донеса пай.
Кой е този селяндур? - Не започвай.
Татко знае ли кого си поканила? - Успокой се. Той ми е съученик.
От училището за дребни престъпници.
Да не си се надрусал? Разкарай се! - Да, изчезвам.
Къде отиваш? Нали каза, че изчезваш?
Ще следя да не отмъкне нещо.
Какво? По дяволите! Дариус!
Заповядай.
Нещо не е наред ли?
Не.
Коне ли харесваш?
Жребци.
Ясно.
Има голяма разлика.
Конете работят, а жребците са свободни.
Като чайките.
Защо точно чайките?
Харесваш Джонатан Ливингстън.
Да.
Ало?
Какво? Нищо.
Да не те е страх, че ще те затворя? - Какво?
Не.
Значи дори ръгбистите четат.
Да, и то много.
Да не мислиш, че сме чукундури?
В ръгбито трябва да мислиш стратегически.
Не е като американския футбол, където си слагаш каска
и се опитваш да пробиеш стена като някакъв малоумник.
Треньорът ни повтаря, че ръгбито ще ни направи истински хора.
И успя ли?
Още не знам, но със сигурност не ни влияе зле.
Чао, кретен.
Какви книги харесваш?
Всякакви. Зависи от настроението ми.
На китара ли свириш?
На цигулка, но искам да се науча да свиря на китара.
Цигулката не е за мен.
Защо свириш тогава?
Нашите искат да завърша музикално училище.
Те с музика ли се занимават?
Не.
Сигурно ходят на концерти.
На Нова година.
Тогава защо държат да те направят музикант?
Не музикант, а човек.
Културният човек трябва да разбира от музика.
Казват още, че е полезна за стойката.
Да, трябва да стоиш изправена.
Какво работят родителите ти?
Лекуват хората.
Особено мен и Дариус.
Къде са сега?
В ръгбито може цели десет минути да се боричкате на линията.
На път си да отбележиш точка.
Остава метър, половин метър и съдията свири.
Започваш отново. Пробиваш си път.
В мелето от ръце, крака и тела някой успява да промуши топката,
но един от противниците протяга ръка напред
и топката не докосва земята.
Чел ли си "Идиот"?
Колкото и да е близо, остава разстояние,
а преодоляването му не е много лесно.
Връщам тази. А дали имате "Идиот"?
На Достоевски ли? - Да.
Какво има? - Нищо.
Той си говори сам. Дали не лъже?
Дали е просто да си толкова прост?
В това няма нищо просто.
За кого говориш? - За княз Мишкин.
Ясно. - Да.
Представи си. Той е добър, защото смята, че всички други са добри.
Може би.
Трябва да вървя. Имам час по математика.
Не мога да го пропусна.
Чел ли си "Вещицата и дъждът"?
Ето. - Благодаря.
Благодаря. - Не вземайте по толкова много.
Не се срамувай. Вземи си, ако искаш.
Не искам сандвичи.
Какво четеш? - Нищо.
Римантс, идваш ли? - Идвам.
Националният отбор беше съставен основно от играчи от "Колелата"...
За какво мислиш?
Няма значение. - Защо?
Защото съм влюбен.
Така ли? И в кого си влюбен?
В Достоевски.
Може би и в теб.
Пет книги за един месец - не е зле.
Наистина ли ги прочете всичките?
Да.
За какво става дума в "Огърлици от зелен кехлибар" на Сиджитас Геда?
Това са стихотворения.
Стихотворения за какво?
За прераждането. Всичко се случва едновременно
и на едно място, вековете се смесват като в центрофуга.
Дай си бележника.
Готова съм, в петък, в 11,30 ч. до хотел "Шауляй"
Благодаря.
Майка ти има ли Бизе или "Болеро"?
Друг път!
Трябва ми класическа музика.
Искаш да смаеш онази мацка ли?
Моника.
Моята медитационна "Енигма" не върши ли работа?
Онази Главецкас сигурно ще има.
Иди да я попиташ.
Какво има?
Спагетите не ти ли харесват?
Не започвай. - Хайде, прояви човещина.
Не започвай! Няма да стане!
Всички казват, че трябва да мислиш за друго, за да издържиш по-дълго,
но не дават примери.
В тази ситуация за какво да мисля?
За наденици? За книги?
Така и не разбрах как може да забавиш нещата
и да се владееш.
Като в ръгбито, когато се устремиш към линията
и всички се мъчат да те съборят.
Толкова си близо,
че усещаш вкуса на победата.
След секунда цялото напрежение се превръща в еуфория.
Във вените ти сякаш потича нещо друго
и за няколко секунди изпитваш истинско щастие.
Търсиш ли си работа?
Да, не би било лошо да се хвана с нещо простичко.
Работата е лесна - охрана в клуб.
Изкарваш смяната си и се прибираш.
Двайсетачка на вечер.
Добре.
И то за начало.
Ако всичко върви добре, може да получиш и трийсетачка.
Ако ходя всеки уикенд, ще изкарам доста пари.
Нова година наближава и не искам да се издъня.
Ще купя подарък за моето момиче.
Чудесно съчинение.
Харесваш Мачернис, така ли?
Не знам.
Ако не го харесваше, нямаше да пишеш толкова добре.
Може би само така изглежда.
Напоследък пишеш добре, четеш много книги.
Може би проявяваш истински интерес?
А може би не.
Мачернис! Получил си 10 точки от 10.
Не прелиствай страницата.
Иначе не бих купил гащички за Моника,
но рекламата започваше гръмко: "Дами и господа...",
сякаш са от по-висок клас, достойни за дама и си заслужават парите.
Добър вечер.
Здравей. - Здрасти.
Ела за малко.
Каза, че ще ходиш у Мантас. - Да, точно така.
Кой е той? - Един приятел.
Приятел ли?
Добър вечер.
В кое училище учиш?
В 13-о.
Къде смяташ да следваш след това?
Може ли да ме изчакаш отвън?
Разбира се.
Казах ти да не идваш у дома.
Ти не се появи и помислих, че е станало нещо.
Чаках те половин час.
Ако го направиш пак, ще ме чакаш много по-дълго.
По-спокойно.
Не успях да разбера
кой дразни бащата на Моника повече -
аз или някакъв тип Мантс.
Но това бледнееше на фона на онова, което ме очакваше.
Зяпнах от удивление, но не защото се озовахме в дворец,
а защото бях виждал Мантс.
Беше ни гонил с Минде в из южния квартал с едни надути загубеняци.
Подай топката, педал!
Стоях сащисан и не разбирах какво става.
Здрасти, Мантс. Това е Римантс.
Какво прави той тук? Какво правим ние тук?
Здравей.
Мантс.
Римс.
Оказа се, че са съученици.
Мамка му! Загазих здраво.
Наред ли е всичко?
Да, наред е.
Това е Римантс.
Мантс сигурно е бил масивно дървено трупче в предишния си живот.
Повдигаше ми се от мангизите на родителите му,
от съучениците му, които говореха за баскетбол,
за университети в Рига и в Талин, къде щели да кандидатстват.
Какво ви засяга къде ще следвам?
Хайде, обяснете ми как всичко зависи
от личния талант и положените усилия,
от ученето.
Слагайте подаръците в чувала.
Сложете, за да получите подарък.
Стига глупости!
Всичко зависи от това колко кинти имат вашите.
Благодаря. Ти няма ли да се включиш?
Купил съм подарък за теб.
Добре.
Който не е пуснал подарък в чувала, да го направи.
Питието е твърде силно.
Хайде да си разменяме подаръци!
Искам да ти дам моя подарък. - Мерси, но аз сложих моя в чувала.
Такъв беше планът.
За да е забавно.
Да, разбирам. Изчакай.
Заповядай.
Страшен си.
Приятелят ми обожава баскетбола. Не си представя бъдеще без него.
Играе с шайката в квартала, но заветната му цел е НБА.
От мига, в който отвори очи, мисли само за кошовете, които ще вкара.
Ръцете и краката му са в мускули. Иска да лети като Марчюльонис.
Прекарва цял ден на игрището, ръцете му горят, всичко го боли.
Капитан е на отбора в гимназията, играе и в младежкия национален.
След университетските турнири ще го поканят в националния.
Пет пари не дава за Чикаго, защото Шауляй е неговият дом.
Шауляй!
Отборът на Шауляй!
Легендарното баскетболно игрище в Литва "Каунас Арена" го зове.
Ще бележи и ще подава виртуозно, докато не разгроми противника.
Играчите изнасят шоу на терена и се прославят за нула време.
Когато му предложат договор за милион,
ще осъзнае, че мечтата му се е сбъднала.
Ще може да избира каквото пожелае,
да смени зеления екип с маратонки "Найки".
Какво има? - Какво да има?
Какво не е наред?
Ревнуваш ли? - Не, ни най-малко.
Значи не ревнуваш, така ли?
Мантас, стига.
Мантас!
Педал, кой ти позволи да ги вземеш?
Някой друг иска ли да се пробва?
Време е да си вървиш. - Да тръгваме.
Тръгвай сам.
Къде е Минде?
Здравей!
Насам! - Кои са тези хора?
Приятели на Ремига. Срещнах ги в "Голдис".
Ще повърнеш, идиот такъв.
Прическата ти е като тази на Сам ли?
Не, така ходим в квартала и на игрището.
Не пипай. - Приличаш на извънземен.
Не, бъркаш ме с някого.
Аз уча в бизнес колежа.
Да вървим!
Честита Нова година!
Какво пиеш?
Супер!
Какво?
Честита Нова година!
Ще замръзнеш.
Честита Нова година на всички!
Юрга, вземи бутилката и крещи!
До дъно!
Честита Нова година!
Ало? - Добър ден.
Може ли да говоря с Моника? - Да, веднага.
Ей, направи нещо!
Не пускаме хора с анцузи.
Какви ги дрънкаш? Всички тук носят анцузи.
Успокой се!
Ето 30. - Благодаря.
И ключовете.
Дай ми 10.
Моника!
Върви. - Изслушай ме, Моника!
Не му обръщай внимание.
Опитах се да се свържа с Моника, но ударих на камък.
Чудех се как да изкупя вината си пред нея и пред родителите й,
дори и пред съучениците й,
за да не се срамува.
Когато най-сетне успях да се свържа, я убедих да се срещнем,
като й казах: "Защо да пилеем пари за хотел,
като трябва просто да поговорим?
Тогава ще видим".
Защо пожела да се срещнем тук?
Какво има?
Клубът се казва "Конюшнята".
Ти харесваш коне.
Жребци.
Не бих гледала кон тук.
Да поговорим.
Хайде.
Заминавам за Шотландия.
За Шотландия ли?
Какво има там?
Ще се подготвям за изпитите по английски език.
Ти вече го владееш чудесно. Какво друго?
Виж, аз мисля за бъдещето си, не като теб.
Какво ми е на мен?
Имам работа, изкарвам пари. Това не е ли бъдеще?
Ако си ядосана заради Нова година, извинявай.
Трябва да тръгвам.
Просто така?
Отключи вратата.
Кога заминаваш?
Утре.
Утре ли? Не може ли да се сбогуваме?
Мога да наема стая в хотела, ако настояваш.
Отключи вратата.
Причината за заминаването на Моника ми беше по-непонятна от Достоевски.
Всичко изглеждаше съвсем просто.
Приемат я и заминава.
Но защо нея? Защо сега? Защо в Шотландия?
Бих искал да получа отговор.
Всичко ми беше като в мъгла. Не можех да мисля трезво.
Щом се сетех за Моника, от уханието й ми се завиваше свят.
Устата ми се пълнеше със слюнка.
Губех сили само при мисълта за Моника.
Рядко се чувствам немощен, освен ако не съм много болен.
Моника беше моята болест.
Болест, с която искам да живея.
После си казах, че не се разделяме наистина.
Когато се върне, ще се съберем.
Ще заживеем заедно, ще имаме деца.
Кой иска да представи училището в литературното състезание?
Не познавам такъв загубеняк в цял Шауляй.
Който участва, ще получи две десетки.
Чудесен шанс да повишите успеха си преди завършването.
За какво трябва да пишем?
За каквото искате. Състезанието е за литература.
Може да напишете стихотворения, проза, пиеса.
Значи темата е отворена?
Да.
Добре, аз ще участвам. Кога е срокът?
Римс, стига глупости!
Да не искаш да си следващият Баранаускас?
Може би. Какво те засяга?
Ако ме попитат дали имам гадже, ще отговоря: "Да.
Замина извън града за малко".
Мога да повярвам, че Брус Лий е писал стихотворения, но ти...
Какво е толкова смешно? - Нищо.
Когато тя се върне, трябва да бъда готов,
за да се изненада колко съм се променил.
Не бях обременен от класиката.
Чуждото влияние не ме притесняваше.
Смятах, че бях прочел почти всичко, писането не ми се струваше трудно.
А и колко време би могло да отнеме?
По-трудно е да научиш стихотворение,
отколкото да напишеш няколко римуващи се строфи.
"Постоянно нещо се заменя с нещо друго.
Какво дават по телевизията днес?
Как от небето падат снежинки, а глупаво куче се мъчи да ги лапне.
Как човек чака автобус късно вечерта, но той не пристига.
Как жена стои на тротоара и не може да пресече улицата.
Животът тихо си тече. Любовта може да бъде странна понякога."
С други думи, получих въпросните две десетки
и няколко напълно безполезни книги.
Реших, че така Моника може да ме приеме по-сериозно.
Вече не съм само читател, но и писател.
Прическата на Сам!
Здрасти. - Здравей.
Какво правите тук? - Нищо, слушаме групата.
Шауляй е "литовският Манчестър".
Какво? - Манчестър.
Защо точно Манчестър? - Как защо?
И в Манчестър има много групи, които свирят яка музика.
Има и музеи, и театри...
Всичко на едно място.
Тук не е лошо, има много хора. - Да.
Да се приближим до сцената.
Елате!
За теб!
Всичко блестеше с нови цветове.
Не исках да бъда различен, исках да бъда като всички останали.
Обаче вероятно си личеше, че съм различен,
че не разбирам съвсем разговорите, музиката.
Ей?
Слушай.
Утре има откриване във фотогалерията.
Искаш ли да дойдеш?
Да, ще дойда.
Супер. - Добре.
Аз няма да мога.
Супер. - Добре.
Нали каза, че не помниш? - Сега си спомних.
Все още нямаше писмо от Моника.
Бях малко разстроен. Толкова ли е трудно да драснеш няколко реда?
После си казах, че сигурно е много заета.
По-добре да се грижа за моите неща и за моето бъдеще.
Не се притеснявах, че ще ида на откриването с Юрга.
Реших, че на Моника ще й хареса, че се интересувам от изкуство.
Разбираш ли нещо от това, което казва?
Не се и опитвам.
Говори за дълбоки и сложни неща - непонятни за обикновен човек.
Как разбираш кое има смисъл и кое няма?
След това с Юрга обикаляхме из града.
Всичко си беше същото, но започнах да го виждам по различен начин.
Същите будки и сергии, пълни със същите боклуци.
Но сред всичко това откриваш път към един различен свят.
Гледай! - Какво?
Като Алиса в Страната на чудесата.
"Всяка пролет душата ми се облича и излиза.
Винаги я питам къде отива, но тя не знае."
Какво? - Нищо.
Това е добро. "Всевиждаща девица изпълнява плътски ритуали
с всички стари богове в Жемайтия.
Отведена от Кейстутис на обрулените от вятъра дюни..."
Това не е ли твоята приятелка? - Къде?
Ето там. Току-що мина.
Сигурно го прочетох смешно.
Аз също написах няколко стихотворения.
Сериозно ли? - Да.
Кажи ми някое.
Тук ли? - Да.
Добре.
"Една майка вървеше по улицата с чадър в ръка.
Нямаше къда да го сложи, когато заваля,
но пък имаше чадър под ръка."
Какво?
Юрга ме приемаше такъв, какъвто съм.
Чувствах се напълно свободен.
Можехме да си говорим за всичко, като приятели,
както си говоря с Минде.
Минде си намери нова работа
и ме включи.
Не можех да откажа. Имах нужда да се разсея от цялата драма,
а и винаги е хубаво да изкараш малко кинти.
Какво четеш?
Ерлицкас.
Чувал съм го някъде. Какво пише?
Стихотворения, проза.
Значи като Брус Лий?
Да, нещо такова.
Дали мислех за Моника? Разбира се,
но всичко ми беше като в мъгла.
Само се замислете.
Ако аз замина в чужбина с отбора по ръгби и дори не се обадя...
Затвори очи. Не поглеждай!
Вече може да ги отвориш.
Това е короната за най-добрия поет в Шауляй.
Покажи ми! - Не гледай!
Макар че още виждах пред очите си Моника,
която свири "Металика" на китарата,
започнах да усещам, че Юрга би могла да бъде
моята резервна приятелка.
Много добре.
Приличаме си. - Нали?
Бях свикнал да имам план Б.
Най-добрият поет в Шауляй Римантас Кмита
Добър вечер.
Къде мога да обменя пари в Шауляй?
Бюрата не са отворени по това време.
Благодаря.
Каква валута искате да обмените?
Долари в литаси.
Колко?
Двайсет.
Момент.
Мога да ви ги обменя,
но по нощен курс.
Тоест?
Едно към три.
Мечтите ми се сбъдваха.
Най-хубавите неща стават, когато най-малко очакваш.
Като с Моника. Запознахме се, излязохме и всичко бе просто и ясно.
Римантс, свали тази шапка!
Не мога, тренер. Боли ме ухото.
С нея ли ще играеш?
Това е корона, не шапка.
Да бе.
Два на един.
В Шауляй се провежда едно събитие - "Състезание за най-хубави крака".
Чувал съм, че мацките си показват краката,
за да ги дават по телевизията.
Този букет е за теб.
За какво? - За красивите ти крака.
Благодаря.
Ако победя, ще купя два билета за "Парада на любовта".
Добре, а хотелът е от мен.
Няма да ни трябва хотел.
И спален чувал ще свърши работа.
Трябва да тръгвам.
Добър вечер, дами и господа!
Добър вечер, Шауляй!
Когато Юрга реши да участва, се изненадах.
Каза, че го прави заради забавлението
и заради парите.
Разбрах я, но нямаше да пропусна
да я видя без дрехите й втора употреба.
За забавление.
Най-прекрасните крака само за вашите очи!
Но когато излезе и я видях за първи път
без бабешките й ризи и раздърпаните дънки,
усетих как топлина залива тялото ми.
Уплаших се, че когато слезе от сцената,
ще трябва да й кажа нещо повече от "честито".
Стоях там, сърцето ми биеше лудо
и се чудех за своя план Б.
Юрга наистина ли беше моят план Б?
След разгорещените дебати на журито
да аплодираме притежателката на най-красивите крака!
Номер 11 - Юрга Юргита!
Как се чувстваш?
Добре.
Искаш ли да кажеш нещо на журито или на публиката?
Не знам. Благодаря ви.
Наградата ще връчи председателят на журито. Заповядайте!
500 литаса за козметика
Честито.
Благодаря, но погледни - няма кинти.
Какво ще правя с тези глупости?
Дефилирах пред всички като крава,
а не ми дадоха истински пари!
Всички ти зяпат само краката.
Не всички.
Какво правиш тук, копеле?
Не го пипайте! - Какво правиш тук?
Мантас! - Това приятелката ти ли е?
Тръгваме си! Мантас!
Пуснете го! Не го пипайте! - Пуснах го.
Бързо!
Чакай, да поговорим.
Другаде. Ще ни настигнат.
Майната им! Искам да поговорим.
Или побързай, или се върни вътре и се бий колкото искаш.
Аз се прибирам.
Защо не писа или не се обади?
Косата ли си си боядисала?
И ти изглеждаш променен.
По дискотеки ли ходиш вече?
Една приятелка ме покани на шега.
Обичам те.
Какво става?
По дяволите, Минде! Какво е станало?
Разкарай се!
Преди час нахълтаха някакви хулигани и отмъкнаха парите.
Колко взеха?
Много. Ако беше дошъл навреме, можеше да ги отблъснем,
но ти само точиш лиги по мацки.
Моника се върна.
Сега пък и Моника. Стига си ме разигравал!
Срещнахме се случайно. Не знаех какво става тук.
Чуваш ли се? Каза, че излизаш с Юрга.
Погледни какво стана заради теб.
Да, излязох с Юрга, после срещнах Моника.
Върнала се е от Шотландия. - Каква Шотландия?
Твоята Моника не е мърдала от Шауляй.
Какво приказваш?
Едита ми каза.
Какви ги дрънкаш, мамка му?
Попитай я.
Проклетата Едита винаги говори глупости.
Разчисти тук.
Аз ще се обадя на цветаря.
Беше ли в Шотландия, или не?
Стресна ме.
Държиш се като подивял. - Питам те. Беше ли в Шотландия?
Не.
Няма какво да говорим.
Обичам те.
Да бе! - Ако кажеш, ще скоча от прозореца.
Какъв прозорец? - Искаш ли?
Ще се обръсна. - Какво ще обръснеш?
Ще направя каквото кажеш. - Какви ги говориш?
Чакай!
Да влезем вътре.
Вашите са там.
От какво се боиш?
Не се боя.
Искаш ли да се запознаеш с тях?
Може би. - Да вървим.
Ела.
Това е Римантас. - Добър ден. Добър апетит.
Благодаря.
Ще хапнете ли с нас? - Не, ще отидем в стаята ми.
Може би малко десерт? - Благодаря.
По-късно.
Ти ли си взела "Тетрис"-а ми? - Разкарай се.
Да отидем да се поразходим.
Чаках писмото ти всеки ден като пълен глупак,
а ти си обикаляш из Шауляй
и аз съм единственият, който не знае.
Сновях между вкъщи и училище.
Родителите ми настояха.
Знам, че не беше редно,
но не знаех какво да направя.
Не се ядосвай. - Не съм ядосан.
Моята писанка се върна.
Променила се е. Станала е по-дръзка.
Макар че това беше първата ни раздяла, май беше за добро.
Хубаво е, че разбира, че не може да живее без мен,
както и какво изпитва към мен.
Малко се притеснявах за Юрга,
но между нас нямаше нищо сериозно,
така че за какво да се притеснявам?
С други думи, всичко си идваше на мястото.
Ей?
Чакай.
Какво?
Здравей.
Здрасти.
Разкарай се, копеле!
Какво е станало с лицето ти?
Нищо. - Покажи ми.
Няма му нищо, мамо.
Ела, щом майка ти те вика.
За бога, миличък! Как стана?
В храстите.
Не те ли пускат да тренираш на стадиона вече?
Не говоря за ръгбито.
Какви храсти?
Търсех портфейла си и ме одраскаха.
Как се озова там?
Един идиот го хвърли.
Парите ли ти взе?
Не, вътре нямаше пари, беше само личната ми карта и автобусен билет.
Спокойно, мамо.
Не разбирам как сме те възпитали. Не се държиш прилично и лъжеш.
Виргис!
Господи, миличък!
Мили боже!
Боли ли?
Божичко!
Не боли, мамо.
Ще струва поне 200.
Важното беше, че Моника нямаше да ме види в този вид
и че нямаше да се наложи татко да продаде опела си заради зъба.
Болеше ли?
Не. Погледни, като нов е. Този е дори по-хубав.
Съжалявам.
За какво?
Мразя го. - Кого?
Брат си. Заради зъба.
Забрави за брат си. Както казах, този зъб е по-хубав от предишния.
Да отидем да живеем във Вилнюс.
Сериозно ли? - Да.
Ще наемем малък апартамент.
Слушай,
може да живеем заедно в общежитието.
Каква е разликата? Родителите ще плащат.
Твоите ще плащат. - Но ще живеем заедно.
Няма да казваме на никого.
Трябва да решиш къде ще кандидатстваш.
Вече реших.
Ще уча литовски.
Ти? Филология?
Ето.
"Антанас и неговите рекорди.
Антанас счупи всички рекорди.
Пробяга сто метра спринт.
Дори в дъжда.
Изпълни дълъг скок.
В мъглата.
Но не е хубаво да се чупят неща, пък било то и рекорди.
Рекордите рухнаха обратно върху целия живот на Антанас
в една красива, тиха нощ.
Звездите светеха високо в небето.
Рибите спяха на дъното."
Това ли е?
Е?
Какво мислиш?
Интересно е.
Супер.
Защо се смееш?
Какъв е смисълът?
Какъв смисъл търсиш?
Звездите са в небето, рибите са на дъното,
а ти си някъде в средата - беззъб и съкрушен.
Харесва ми.
Две бири "Ширвенос", две "Кунигайкшу"
и една торбичка.
И една облигация.
Погледни! Юрга! - Недей да крещиш, тъпчо.
Какво става?
Нищо, излязохме малко на слънце.
Какво носиш?
Глава.
Човешка ли?
Да.
Искаш ли бира?
Не.
Добре. - Чао.
Дръж.
Хубаво е, че успяхме да изкараме малко кинти.
Имам нов инвестиционен план.
Ти и твоите инвестиции... Знаеш как завършват.
Нима?
Ти беше виновен последния път.
Така ли? - Точно така.
Защо се опитваш да ме въвлечеш в малките си далавери?
Нямаш нужда от тях.
Какви ги говориш?
Просто изкарвам кинти. Това е като спорт.
Колко време знаеше,
че Моника е в Шауляй, без да ми кажеш?
Домъчня ми за теб.
Домъчняло му... - Какво?
Беше ми дошло до гуша от твоите истории с Моника.
Гледай да не се оповръщаш.
И какъв е планът сега?
Кой план? - Инвестиционният.
Предлагам с тези кинти да поръчаме пуловери,
да им сложим надписи - "Гул" вместо "Гучи"
и "Шук" вместо "Шанел",
и да ги продаваме в Красноярск.
Както обикновено, Минде беше във вихъра си.
Разбирах, че възприема бизнеса като спорт,
но защо кретените в Красноярск щяха да купуват такива пуловери?
Това само Минде го разбираше.
Това вече не беше поезията на Брус Лий, а отделна форма на изкуство.
Вземи моя дял и прави каквото трябва.
Ето.
Дойде моментът,
в който ще ни покажете какво сте научили през тези 12 години.
Не се притеснявайте.
Развийте темата.
Пишете ясни, кратки изречения.
Не поглеждайте към съучениците си.
Вярвайте в собствените си способности.
Желая ви късмет.
Късметът беше подходяща тема.
Изглеждаше доста простичко.
Трябваше само да взема матурата, да ме приемат филология
и да намеря общежитие, където да живеем спокойно с Моника.
Няма ли да ти е студено? - Не.
Имам и друго яке.
Вестник ли ще четеш?
Пише за твоята пропаднала художничка.
Защо да е "моята"?
Тя е просто моя позната.
Истинска човешка глава, отрязана.
Занесла главата в една галерия, спретнала някакво шоу,
нарисувала нещо, после оставила главата в кафенето.
Някой я свалил в мазето, друг я намерил и повикал ченгетата.
Надигнала се страшна олелия.
Оказва се, че била взела главата от моргата.
Главата е била на мъртвец, така или иначе.
Щели са да я изхвърлят.
Стига, тези творци не са добре с главата. Това е лудост.
Тя е напълно откачена.
Може би творците не трябва да бъдат като всички останали.
На нейна страна ли си?
Не заемам ничия страна.
Да вземем Брус Лий за пример.
Кой би очаквал каратист да пише стихотворения?
Нали? - Да.
Също така никой не очаква ръгбист да става за писател.
А историята с главата? Може би е гротескна.
Но не е навредила никому, като я е взела.
Добре дошли на кандидатстудентския изпит.
Само няколко думи.
Получихте три текста.
Трябва да изберете един - този, който разбирате или харесвате.
После напишете анализ.
Имате точно два часа.
Успех.
Не можех да си спомня откъде е прозата и избрах стихотворението.
"Сутринта идва с трескави влакове.
Светлината й осветява металните релси.
Небето, гората и коловозът се раждат там,
където преди е имало прелестен мрак."
Толкова е съвършено, че не знаеш откъде да започнеш.
Трескавостта обзе съзнанието ми, понеже тъкмо бях в такъв влак,
и създаде хаос в ума ми.
Този звънък смях.
Тази безсмислена морзова азбука.
Колкото повече седях, толкова по-трудно се съсредоточавах.
Не откривах никакъв смисъл.
Не говоря за стихотворението на Радаускас.
Може би не е чак толкова зле.
Ще си намеря работа тук.
Ти ще учиш, аз ще работя.
Догодина вече ще ме приемат.
Става ли?
Става.
Искаш ли банан?
О, поетът от Шауляй! - Какво?
Поетът! - Как си?
Какво? - Как я караш?
Да излезем отвън да си поговорим?
Да излезем отвън да си побъбрим.
Организирала си страхотно събитие.
Нали? Изумително е. Точно като в Берлин.
Извинявай, че изчезнах.
Къде беше?
Учих.
Супер.
Чух, че си брала ядове с онази глава.
Да, така е.
Виж, Юрга...
Имаш ли огънче?
Искаш ли да гледаш мача ми утре?
Ще видиш как ще размажем "Жалгирис".
Наистина ли ще ги размажете?
Наистина. Ще видиш.
Добре.
Хубаво.
Кой кого размазваше не беше толкова лесно да се прецени.
Не можех да разбера защо играта ми не върви.
Надявах се Юрга да изскочи, да започне да скандира
и всичко да си дойде на мястото,
но вместо това се случи обратното.
Краката ми се огъваха, ръцете ми тежаха.
Юрга не се появи през първото полувреме.
Сега вятърът ще ни помага. Ритайте и играйте в тяхната половина.
Не им позволявайте да ритат. Гледайте да става схватка.
Към крилото - говорете си, не се отлепяй от своя човек.
Римс, не вземай топката, а я подавай, за да имаме повече мощ.
Римс, слушай!
Заедно! Раз, два, три! "Колела"!
Не ни е хрумвало, че може да загубим.
Винаги бяхме мъже срещу момчета.
Винаги побеждавахме.
Не просто побеждавахме. Победата в лигата беше почти обида,
понеже никой не беше на нашето ниво.
Ние бяхме първият отбор, единственият отбор.
Представете си какъв срам брахме, когато ни смачкаха,
както ние мачкахме всички останали.
Аз не можех да си го представя. Не можех да го проумея.
Предишните ни победи започнаха да изглеждат срамни.
Каква полза от тях, щом се докарахме дотук?
Ако всяка победа беше важна, положението щеше да е по-добро
и загубата нямаше да е толкова трудна за преглъщане.
Сега се гърча, все едно съм в някакъв транс.
Този харесва ли ти?
Като за погребение е.
Да не смяташ да се дипломираш, облечен с анцуг?
Мамо! - Какво ще кажеш за червения?
По-добре черния.
Нали бил като за погребение?
Ще пробваме този.
Добре, но да се разберем - без вратовръзка.
Литовският учител се опитва да те накара да повярваш,
че четенето на книги ти помага да разбереш живота,
но всъщност не е така.
Живееш, като се стремиш към нещо, а изведнъж то изчезва.
Внезапно и без обяснение.
Вече съм сигурен, че животът е гадняр.
Вървиш си, а той те фрасва в зъбите.
За забавление.
Но вече не е забавно, мозъкът ти е размътен,
изпитваш гняв и страх, че си пропуснал нещо.
И наистина си пропуснал нещо. Освен гадняр животът е и измамник,
менте.
Ако превъртиш записа в главата си, ще разбереш,
че през цялото време си живял в свят на измамници и лицемери.
Може би бях готов да приема, че всичко тук е фалшиво.
Истинските неща ни дразнят още повече.
Можех да убедя себе си, че така е по-добре.
Правиш всичко сам, и то както си пожелаеш.
Минде, искаш ли да се снимаме?
Разбира се.
Тате?
Ще ходите ли в "Макс" днес?
Танцува ли ти се? - Ще ти се.
Благодаря. - Благодаря.
Много жалко. - Теб какво те приеха?
Право. Минде - международни отношения.
Кретени.
А ти какво ще следваш? - Счетоводство.
Супер. - Чудесно.
Минде? - Какво?
До скоро.
Какво гледаш?
Нищо.
Чудя се какви ли гащички носи днес.
Като бабешки пердета или с ягодки?
Какви ги дрънкаш?
Стига глупости. - Все едно не съм го казал.
Ще ходиш ли в "Макс" днес?
Имаш ли друго предложение?
Топките ми плувнаха в пот.
Аз не нося бельо.
По дяволите, Минде!
До Куршенай с потни топки.
Скоро ще щурмуваме коридорите им.
Да подготвим плакат с надпис: "Минде без стени".
И "Римс без топки".
Като цяло, нищо не се случи.
Все чаках нещо да се случи,
да се появи нещо и да промени всичко.
Струваше ми се, че съм най-добрият и винаги ще побеждавам.
А сега? Какви варианти имах?
Отказах се и от писането.
Милва малката ми лодка,
размята мечтата ми напред-назад.
Накъдето и да се обърнеш,
нощта закрива очите ти,
закрива надеждата в сърцето ти...
Кого смяташ да заровиш?
Кого ли? Парите, всичко.
Ако дойдат да търсят, няма да има какво да вземат.
Зарови и моите тогава.
Искаш ли да оставиш бирата за утре?
Искам да я изпия сега.
Добре.
Забравихме уокмена ти.
Вземи го.
Подарявам ти го. Не ми трябва.
Сериозно ли? - Да.
Искам да живея без шум.
Благодаря ти.
Дай го.
Как мина търговията с пуловери в Красноярск?
Изкупиха ги.
Дори не слязох от влака. - Мамка му!
Ще ти върна кинтите.
Остави.
Не, говоря сериозно.
Аз също.
Мисля да замина за Индия.
Защо се смееш? - Не се смея.
Защо за Индия? - Интересно е.
Ще седя в тишина.
Ще гледам отшелниците.
Ще практикувам йога.
Искаш ли да дойдеш? - Да бе!
Ще се опитам да вляза в Клайпеда. Чух, че има свободни места.
А Моника?
Моника е във Вилнюс.
А ти?
Аз съм в южния квартал.
Какво стана с твоя план Б?
Моят план Б отиде на "Парада на любовта".
Брус Лий е казал, че трябва да бъдеш като водата.
Аз почти приличах на нея.
И какво от това?
Нищо.
Всичко просто отплаваше.
Дали случайно имате химикалка?
Оставете.
Проклятие! Бирата... - Слушай!
"Исках да бъдем само двамата,
но тя каза: "Слагам край на драмата".
Завъртях се като лодка без компас
и се почувствах като войник от запас.
После тя ме прободе в сърцето,
а аз я потупах по рамото
и казах: "Браво".
Останал без дъх,
я метнах върху пръстта..."
И?
"Не обичам смъртта".
Супер.
Превод ТЕОДОРА ЦОНЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО