Då och då...
börjar hon smyga in hemma hos Yamaga.
Yamaga?
Så heter hennes första kärlek. De var klasskamrater på gymnasiet.
Men Yamaga vet inte att hur hon känner.
Hon vill inte att han ska veta, så det är okej med henne.
Men hon vill veta mer om honom.
Hon vill ta reda på allt om honom, utan att han får veta nåt om henne.
Så hon smyger sig in? Just det.
När han har lektion låtsas hon att hon är sjuk och går hem tidigt.
Yamaga är ensambarn, och hans pappa är kontorsarbetare.
Mamman är lärare på skolan.
Det har klasskamraterna berättat, så hon vet att ingen är hemma.
Hur tar hon sig in i huset? Hon är ju bara en vanlig tonårstjej.
Hon chansar och letar under en krukväxt som står vid ytterdörren.
Där är en nyckel.
Så slarvigt!
Med den tar hon sig in i Yamagas hus.
Hon går upp på ovanvåningen och öppnar en dörr.
Numret på fotbollströjan som hänger på en galge avslöjar att det är hans rum.
Rummet är prydligt för att tillhöra en 17årig pojke,
och hon känner att han har kontrollerande föräldrar, särskilt mamman.
Hon andas in.
Hon lyssnar noga.
Hon hör tystnad.
En förstärkt tystnad, som i en hörapparat, fyller rummet.
Hon lägger sig på Yamagas säng.
Hon motstår impulsen att onanera.
Varför? För mycket för ett tv?
Nej.
Hon har sina egna regler.
Saker som hon får och inte får göra.
Så hon får smyga sig in hos andra men inte onanera där?
Ja.
Sen lämnar hon en oanvänd tampong i Yamagas rum.
En tampong?
Det var det du sa. Vad mysko!
Mer än vanligt. Går det att göra tv av det här?
Ingen fara. Producenten sa att det ska sändas vid midnatt och vara lite vågat.
Då så. Hon tar fram en oanvänd tampong ur sin väska
och lägger den i en låda i hans skrivbord.
Tanken på att hans överbeskyddande mamma ska hitta den
får hennes hjärta att banka fortare.
Hon är kinky.
Tampongen är ett spår som visar att hon verkligen var där.
Ett spår?
Hon fortsätter att smyga in ibland efter det.
Hon är medveten om riskerna.
Hennes föräldrar och lärare har förtroende för henne, så mycket står på spel.
Ändå kan hon inte sluta.
Hon kan inte sluta.
När hon är i hans rum sniffar hon överallt efter minsta lilla lukt.
När hon går tar hon alltid med sig ett spår från hans rum.
En penna eller nåt annat som han inte kommer att märka är borta.
I gengäld lämnar hon ett spår efter sig.
När det så småningom eskalerar
tar hon av sina trosor och lägger dem längst in i hans garderob.
Hon känner hur de gradvis blandas med varandra genom att utbyta dessa spår.
Och att hon ger honom styrka att bryta sig fri från mammans kontroll.
Det var allt för i dag. Jag förstår.
Vill du höra resten? Ja, det vill jag.
Ska jag vänta eller ska jag skriva den?
Du kan kanske vänta så länge.
Ja. Jag vill också få veta fortsättningen.
Vet du verkligen inte? Nej, så är det ju alltid.
Jag tänkte att den här gången handlade det kanske om din första kärlek.
Det är klart att det inte gör!
Tack.
Hej. Hej.
När börjar föreställningen i dag? 18.30. Dörrarna öppnar 18.00.
Jag kommer precis innan.
Du behöver inte stressa. Man bör inte smita från möten.
Jo då, jag vill se den.
Lycka till. Tack.
Värdelöst.
Sa du att vi måste vara tillbaka i morgon?
Ja.
Då kan vi ta med ett bra rep.
Ja.
Didi.
Ja.
Jag kan inte hålla på så här.
Det tror du bara.
Om vi skildes åt? Det vore kanske bäst för oss.
Vi hänger oss i morgon.
Om inte Godot kommer?
Och om han kommer?
Då är vi räddade.
Nå? Ska vi gå?
Dra upp byxorna. Va?
Dra upp byxorna.
Får jag komma in?
Kom in.
Vad är det? Det var kanon.
Var det? Vad bra!
Får jag presentera nån nu? Ja, när jag bytt om...
Takatsuki.
Hej. Jag heter Takatsuki.
Er fru var god nog att bjuda in mig. Säg inte "fru".
Jag har sett dig flera gånger på tv. Tack.
Han är med i min nya också. En bra roll. Han har alltid en bra roll.
Bättre än vanligt. Han är killen som hjältinnan är intresserad av.
Ja.
När jag nämnde din pjäs på produktionsmötet
sa han att han ville komma.
Oto berättade om era metoder, så jag blev intresserad.
Det är så mycket som är annorlunda. Det flerspråkiga.
Jag vet inte om det är rätt sak att säga, men det var mycket rörande.
Menar du det? Du är en märklig kille.
Snälla, Otosan... Jag menar det. Tack så mycket.
Det är jag som ska tacka. Jag måste byta om. Vi kanske ses senare.
Javisst. Ursäkta mig.
Bra jobbat.
Förlåt, väckte jag dig. Du måste vara trött.
Mitt flyg går från Narita klockan nio, så jag får gå nu.
Trevlig resa. Vi ses.
Du kan sova.
Här. Onkel Vanja.
Jag spelade in den. Du behöver väl den nu?
Tack.
Klockan nio från Narita...
Trevlig resa. Sköt om dig. Hej då!
Här, drick lite te.
Jag känner inte för te.
Vad sägs om vodka, då?
Ingen vet hur jag känner.
Frustrationen och ilskan håller mig vaken om nätterna.
Jag har slösat bort mitt liv.
Jag kunde ha åstadkommit så mycket, men i min ålder är det för sent.
Onkel Vanja, det är så tröttsamt.
Du talar som om det var på grund av dina tidigare övertygelser
men det var inte dina övertygelsers fel.
Det var ditt eget fel.
Från: Vladivostoks teaterfestival. Ämne: Byte av flyg
På grund av kylan är flyget inställt. Vi bokar ett nytt flyg i morgon.
Festivalen ska hållas och ni vara juryledamot som planerat.
Om ni tar in på ett hotell vid Narita, så tar vi hand om kostnaden på plats.
Hejsan. Hej. Gick resan bra?
Ja.
Så du börjar i juryn i morgon? Ja.
Hur är hotellet? Bekvämt? De är alltid likadana.
Har du provat Vladivostok specialiteter? Vilka är det?
Vet inte. Det är därför jag frågar! Vad slappt!
EN VECKA SENARE
I 25 år har han låtsats vara nåt som han inte är.
Se så han stoltserar, som om han var nån sorts herreman.
Jag tror du är avundsjuk på honom.
Javisst, det är jag också.
Vilken framgång han har hos kvinnor!
Inte ens Don Juan har lyckats så fullständigt.
Hans första hustru, min syster...
Hallå där...
Tack och lov! Ingen fara.
Är du verkligen oskadd? Jag vet inte än.
De undersökte mig, och jag väntar på resultaten.
Glaukom i vänster öga.
Glaukom...?
Skador på synnerven som gör att synen gradvis försämras.
Synnedsättning i ett öga är svårt att upptäcka eftersom det andra anpassar sig.
Därför påverkar det inte ens dagliga aktiviteter,
och när man lägger märke till det är det ofta för sent.
Du har turen att det blev upptäckt tidigt.
Kan jag köra bil?
Det är inte omöjligt. Så jag kan alltså det?
Ja, om dina symptom inte blir värre. Finns det nån behandling?
Vad som orsakar glaukom är fortfarande okänt, så det går inte att bota.
Målet är att sakta ner utvecklingen.
De här dropparna sänker ögontrycket.
Droppar kanske inte låter som en stor sak, men utan dem blir det snabbt värre.
Två gånger om dagen, och hoppa inte över det.
DÖD DEN 25 FEBRUARI 2001
Du ville köra i dag, eller hur? Hur så?
Du fick ju precis tillbaka bilen.
Jag älskar dig högt, men... Vad är nu det här?
En sak står jag inte ut med. Vadå?
Din bilkörning. Blicken framåt, tack.
Varför bytte du inte fil nyss?
Du, det där kan betraktas som verbala trakasserier.
Om du är ärlig...
Vill du ha barn igen?
Jag vet inte. Ingen kan ersätta henne.
Men du kunde ha älskat det lika mycket.
Det är ingen mening med att jag vill ha nåt som inte du vill.
Förlåt.
Det är inte ditt fel. Jag gjorde valet tillsammans med dig.
Därför är det okej.
Jag älskar dig verkligen väldigt mycket.
Tack.
Jag är glad att det blev du.
En dag får hon tillbaka minnet av ett tidigare liv.
Menar du flickan som smyger in?
I ett tidigare liv var hon ett nejonöga.
Ett nejonöga?
Hon var ett ädelt nejonöga.
Till skillnad från andra nejonögon
parasiterade hon inte på fiskarna som simmade ovanför.
Hon sög fast sig med sin sugproppmun vid en sten på botten av floden
och bara gungade där.
Tills hon tynade bort...
tills hon liksom blev sjögräs på riktigt,
klängde hon sig fast vid stenen.
Hon minns inte hur hon dog.
Svalt hon ihjäl?
Blev hon uppäten av andra fiskar?
Hon minns bara hur hon gungade på flodbottnen.
I Yamagas rum förstår hon plötsligt.
Det här är likadant som då.
Liksom hon klängde sig fast vid stenen kan hon inte lämna hans rum.
När man tänker efter påminner tystnaden i det här rummet mycket om
att vara under vattnet.
Tiden står stilla.
Det förflutna och nutiden försvinner.
Och hon har blivit ett nejonöga igen.
Hon börjar onanera på Yamagas säng.
Ett efter ett tar hon av sig sina plagg.
Hon har förbjudit sig att göra det, men nu kan hon inte sluta.
Tårarna rinner. Kudden blir våt.
Hon tänker att tårarna är hennes spår i dag.
Precis då är det nån som kommer hem.
En dörr öppnas på nedervåningen.
Hon märker att det börjar bli mörkt utanför fönstret.
Är det Yamaga?
Eller hans pappa?
Hans mamma?
Hon hör personen i fråga komma uppför trappan.
Det är slut.
Men nu kan hon äntligen sluta.
Äntligen slutar det.
Äntligen blir hon fri det olyckliga ödet från sitt förra liv.
Hon kommer att bli en ny människa.
Dörren öppnas...
VARKEN ÅL ELLER FISK?! NEJONÖGA.
Minns du historien från i går?
Förlåt, jag minns knappt nånting. Jag sov nästan.
På så vis. Förlåt.
Det betyder bara att den inte var värd att minnas.
Jag måste gå. Har du planer i dag?
Jag håller i en workshop. Sa jag inte det?
Nej. Förlåt mig.
Ska du köra? Ja, jag tänkte det.
Förlåt, jag hade dem fortfarande. Tack.
Är det okej?
Ingen fara. Vi ses... Yusuke.
Kan vi prata lite när du kommer hem i kväll?
Självklart. Varför behöver du fråga det?
Ha en trevlig dag. Du också.
Är hon sin professor trogen?
Ja, tyvärr.
Varför tyvärr?
Därför att den kvinnans trohet är falsk från början till slut.
Det är en mycket retorisk trohet, men den saknar all logik.
Mitt liv är förlorat.
Det finns ingen återvändo.
Tanken plågar mig som en ond ande dag som natt.
Mitt liv förflöt utan händelse. Det är betydelselöst.
Men nuet är värre.
Vad ska jag göra med mitt liv och min kärlek? Det som skett...
När du talar till mig om kärlek och romantik,
känner jag mig yr i huvudet och vet inte vad jag ska säga.
Må Herren förbarma sig.
Sonja.
Det är tungt för mig.
Om du visste vad det är tungt.
Det kan inte hjälpas. Man måste leva.
Vi ska leva, onkel Vanja.
Vi ska streta genom en lång, lång rad av dagar
och ändlösa kvällar.
Vi ska tåligt bära de prövningar ödet pålägger oss.
Utan att vet nån ro ska vi arbeta för andra.
Arbeta både nu och i vår ålderdom.
Och när vår timme slår,
då ska vi ödmjukt vandra hem
och säga där bortom graven
att vi har lidit,
att vi har gråtit,
att vi hade det så bittert här i livet.
Oto!
Hallå? Kan ni skicka en ambulans.
OTO KAFUKU BEGRAVNING
Så plötsligt... hjärnblödning.
I 25 år har han låtsats vara nåt han inte är.
Se så han stoltserar, som om han var nån sorts herreman.
Jag tror du är avundsjuk på honom.
Ja, det gör jag också.
Han första hustru, min syster,
var en underbar, godhjärtad kvinna.
Hon älskade honom så,
som bara de rena änglarna förmår älska.
Hans andra hustru är en skön och klok kvinna.
Varför?
Är hon sin professor trogen?
Ja, tyvärr.
Varför tyvärr?
Därför att...
den kvinnans trohet...
är falsk från början till slut.
Vanja...
Tala inte så.
Kom nu...
Tyst nu, Våffla.
Nej, jag ska säga mitt. Min hustru gav sig av med sin älskare...
TVÅ ÅR SENARE
Naturligtvis...
för min del anser jag att sanningen,
hurdan den än må vara, inte är så fruktansvärd.
Det mest fruktansvärda...
är ovissheten.
HIROSHIMAS CENTRUM FÖR KONST OCH KULTUR
Är ni trött efter den långa resan? Inte alls.
Det var längesen, Yuzuharasan.
Låt mig presentera er. Yoonsu ska delta som dramaturg.
Vi har mejlat.
Som jag förklarade på mejl
kommer er residens att vara i två månader till december, med början i dag.
Sex veckors repetitioner och två veckors föreställningar.
Vi håller audition redan i morgon. Här är ansökningarna.
Tack.
Vi har fokuserat på asiatiska teatrar
så det är främst från Korea, Kina, Hongkong, Taiwan och Filippinerna.
Okej. Jag tolkar koreanskan.
De som pratar engelska kommunicerar med dig direkt.
Javisst.
De utländska skådespelarna rekommenderas av de lokala teatrarnas programchefer.
Vi har också mottagit många ansökningar från Japan.
Jag känner till och med igen några ansikten.
Jag ska gå igenom dem. Det blir ett nöje.
Då ger vi oss av.
Vi har hittat en bostad en timmes bilfärd härifrån, som ni bad om.
Tack.
En ö i Japanska innanhavet, eftersom ni är här.
En ö?
Vi har också anlitat en chaufför, enligt våra regler.
Går det bra att vår chaufför kör er bil?
Vad gäller den saken vill jag själv köra.
Jag är försäkrad. Tänk inte på det.
Det handlar inte om omtanke. Vi får bara inte låta er köra.
Vad betyder det?
Det hände tidigare att en konstnär här körde över en person.
Ja.
Det var hemskt. Sen dess har vi som regel
att förse alla konstnärer i residens med chaufförer.
Jag övar repliker medan jag kör.
Det är en viktig rutin för mig.
Därför bad jag er att ordna boende lite längre bort.
Jag ber om ursäkt. Vi borde ha varit tydligare med det.
Vi har avsatt en summa i vår budget, så vi måste använda den.
Om ni är bekymrad kan ni testa chauffören.
Men oroa er inte. Det är en mycket skicklig chaufför.
Ska vi gå?
Tack för att ni förstår.
Jag kör efter i den tjänstebilen.
Här är er chaufför.
Jag heter Misaki Watari.
Det här är Kafukusan, vår regissör.
Festivalen anlitar henne varje år. Hon känner väl till vägarna.
Hon är en utmärkt chaufför.
Trevligt att träffas.
Förlåt, men jag har ännu inte gått med på att låta er vara min chaufför.
Går en testkörning bra?
Ja, självklart. Nej, jag kör ändå.
Jag är ledsen. Är det för att jag är en ung kvinna?
Nej, det bryr jag mig inte om.
Bilen är gammal och har sina egenheter. Den är svårt att köra om man inte är van.
Jag förstår.
Om ni upplever att min körning är farlig får ni ta över. Hur låter det?
Föredrar ni passagerarsätet?
Några problem... med elektroniken?
Nej, inget.
Förlåt, men ni sa att bilen var gammal, så jag var tvungen att fråga.
Jag har kört den i 15 år utan problem. På så vis.
Kan du spela kassettbandet?
Kassettbandet?
Ja.
Jag ska gå.
Vanja, var snäll och låt det vara. Hör du vad jag säger.
Jag vägrar.
Vänta, jag är inte färdig än.
Det är du som ödelagt mitt liv. Jag har aldrig levt.
Tack vare dig har jag förlorat och förintat mitt livs bästa år.
Du är min värsta fiende.
Det är tarvligt.
Om egendomen är din, så ta den. Jag är inte i behov avdet.
Jag ska gå nu.
Låt mig få rusa bort från detta helvete. Jag står inte ut längre!
Jag var talangfull och klok. Djärv också.
Om jag fått leva normalt kunde jag blivit en Schopenhauer eller en Dostojevskij.
Jag är trött på det här struntpratet. Jag blir galen.
Mor, jag är förtvivlad.
Lyd professorn. Mor, vad ska jag ta mig till?
Nej, det behövs inte. Säg ingenting. Jag vet själv vad jag har att göra.
Du ska minnas mig, professor.
Jag kan ta den där.
Vad tycker du?
Havet är stilla och vackert här i Setouchi.
Om hennes körning, menar jag.
Jag kommer och hämtar er 8.00 i morgon.
Ja. Förlåt för att det blir så tidigt.
Inga problem.
Ska jag spela bandet? Ja, tack.
Onkel, gråter du?
Jag gråter inte. Det är ingenting.
När du såg på mig just nu såg dina ögon ut precis som din döda mors.
Ja, Sonja. Din mamma, min syster, var är hon nu?
Det är en gammal krämpa hos er.
Sonjas mor Vera brukade ligga vaken på nätterna för din skull.
Hon måste ha oroat sig så.
Kom, Marina.
Vänta, jag är inte klar med min replik.
Nåväl, strunt samma.
Jag har också ont i det här benet. Det hugger av smärta.
Okej, tack så mycket.
Thank you.
Nästa tack.
Next, please come in.
Ursäkta mig.
Hej, jag heter Janice Chang. Jag är från Taiwan, och mitt första språk är mandarin.
Jag söker rollen som Jelena.
Koji Takatsuki. Jag söker rollen som Astrov.
Ni har valt repliker från samma scen, så ni får provspela som ett par.
Ni har valt samma scen, så ni får spela som ett par.
Javisst.
Så hon är Jelena. Varifrån?
Från "Ni är listig".
Javisst.
Från "Ni är listig".
Jag förstår inte vad hon säger? Går det bra om jag går på känsla?
Ja, varsågod. Ni kan börja när ni vill.
Ni är listig!
Vad betyder detta?
Just listig!
Anta att Sonja lider. Det tror jag gärna, men...
Vad säger ni?
Ni vet mycket väl varför jag kommer hit varje dag.
Och för vems skull jag gör det.
Mitt vackra lilla rovdjur! Rovdjur? Vad menar ni?
En vacker, silkeshårig vessla.
Ni söker rov! Ni har mist förståndet!
Vad ni är tillgjord.
Jag är inte en sån kvinna som ni tror.
Jag svär att jag inte är så vulgär.
Ni behöver inte svära. Det krävs inga överflödiga ord.
Så härlig ni är!
Så vackra händer.
Sluta nu!
Lyssna på mig.
Det här är ödet, det är oundviklig.
Var snäll och sluta nu.
Släpp mig.
Kom ut i morgon till skogen klockan två.
Kommer ni?
Kom dit. Släpp mig.
Det räcker så. Ursäkta mig.
Tack.
Nästa är den sista. Hon är lite annorlunda.
Kom in.
Hon heter Lee YoonA.
Hon säger att hon ska använda koreanskt teckenspråk.
Förstår du det? Ja.
Ingen annan har valt den här scenen, så du får provspela själv.
Hon kan höra.
Jag översätter till koreanska om det behövs. Går det bra?
Ja.
Var snäll och börja.
Onkel Vanja, har du tagit morfinet?
Ge hit det.
Varför skrämmer du upp oss?
Ge hit det, onkel Vanja.
Jag är kanske lika olycklig som du, men jag vill inte förtvivla.
Tills mitt liv når sitt naturliga slut
kommer jag att härda ut.
Därför
måste du också uthärda ditt
Min kära och enda onkel.
Jag ber dig.
Ge hit det.
Skona oss.
Dina kval
måste du uthärda.
Tack.
Kamsahamnida.
Det var inte så många som provade till rollen som Vanja.
Det är sant.
Alla tror antagligen att ni ska spela rollen.
VANJA
Ursäkta för att det blev sent. Ingen fara.
God morgon.
Alla här klarade sin audition.
Men en del av er har fått andra roller än era förstahandsval.
Han ska nu läsa upp rollistan.
Ni kan skriva på era kontrakt om ni tackar ja till rollen ni har fått.
Serebrjakov, Roy Lucelo.
Jelena, Janice Chang.
Sonja, Lee YoonA.
Vojnitskaja, Kaoru Komagata.
Vanja, Koshi Takatsuki.
Astrov, Ryu JeongEui.
Telegin, Takashi Kimura.
Marina, Yumi Eto.
Det var allt.
Ursäkta. Vill ni att jag ska spela Vanja? Ja.
Det är rätt så stor åldersskillnad.
Du kan vara sminkad. Allas roller stämmer inte med deras verkliga ålder.
Skriv inte på om du inte vill, så går rollen till nån annan.
När ni har skrivit klart börjar vi läsa manus.
Gratulerar!
Utmärkt!
Alldeles underbart.
Vilken praktfull utsikt.
Ja, utsikten är i sanning vacker, min herre.
Kimurasan, var snäll och säg det långsammare.
Ännu långsammare? Ja.
Och uttala tydligare så att alla kan höra, tack.
Okej. Läs vidare.
Ja, utsikten är i sanning vacker, min herre.
I morgon...
ska vi gå till skogen. Ska vi det, pappa?
Mina damer och herrar, teet är serverat.
Om det går bra...
Tyst, det kan höras.
Nej, låt mig tala om min kärlek. Stöt inte bort mig.
Bara det vore en gränslös lycka för mig.
Jag står inte ut med det här.
Tack. Vi slutar här för i dag.
Tack. Vi slutar här för i dag. Bra jobbat.
Är det inte kallt? Nej, inte alls.
Från och med nu... Ja?
Kan du vänta på mig i bilen när jag är sen?
Jag kan inte slappna av när jag tänker på att du väntar i kylan.
Nej, tack.
Jag vet hur rädd ni är om bilen, så då kan inte jag slappna av.
Om du vet om det är det inget problem.
Så länge du röker utanför.
Okej då. Bara om det blir riktigt kallt.
Ska jag spela bandet? Ja.
Men låt mig, som en gammal man, ge ett sista litet råd innan jag ger mig av.
Allihop, det viktiga är att arbeta.
Ni måste fortsätta arbeta.
Kafukusan...
Får jag bjuda ut er på ett glas? Min bil är också här.
Kör du?
Ja, så om det går bra, kan vi ta baren på mitt hotell?
Det blir lite sent. Inga problem.
Då hämtar jag min bil. Var snäll och följ efter mig.
Jag söker faktiskt ibland på ert namn på nätet.
Jag såg en annons om audition, och det var sista dagen. Otroligt, va?
Varför är du intresserad av mig?
Jag tyckte mycket om att spela Otos manus.
Det skänkte mig lycka att säga hennes repliker.
Mina teaterprojekt och Otos manus är helt olika.
Ja, men när jag såg er pjäs den gången
kände jag att ni båda gjorde samma sak, men på olika sätt.
Hur då?
Svårt att svara på...
Jag upplever att ni båda bryr er om de små detaljerna som många inte ens märker.
Jag gillar såna saker.
Men jag hade inte vetat det om jag inte hade spelat Otos roller.
När jag såg att det skulle vara audition kände jag att det här var min chans.
Jag vet inte om ni känner till det, men jag frilansar just nu.
Jo, jag vet. Fast jag behövde inte söka på dig.
På så vis.
Det var ju pinsamt.
Det var dumt av dig. Du var en stjärna.
Nej, jag blev lurad.
Gör du ofta såna saker? Vilka saker?
Med kvinnor som du knappt känner.
Gör inte ni det? Nej.
Det måste vara många som kommer fram till er.
Det är bara att säga nej.
Jag gör det inte heller med vem som helst.
Om ni klickar och ni vill lära känna henne bättre... Aldrig nånsin?
Sex är inte det enda sättet att lära känna nån.
Men utan det finns det saker som man inte kan fråga.
Som vad...? Som...
Vad är det? Nej, bara...
Varför pratar jag med er om det här?
Oto måste ha varit lycklig med en man som ni.
Jag vet inte det.
Kan jag be er att berätta nåt om henne?
Nåt om henne?
Hur ni träffades, hur hon skrev sina manus,
vardagliga samtal vad som helst.
Du tänker så här:
"Han och jag delar samma sorg,
för vi älskade samma kvinna."
Snälla! För mig var det bara beundran.
Du var kär i Oto.
Jag förnekar det inte.
Ota var ju underbar, inte sant?
Ja.
Därför är jag svartsjuk på er, Kafukusan.
Förlåt mig.
Är du svartsjuk? På mig?
Ursäkta...
Du tog en bild, inte sant?
Du tog en precis nyss. Radera den.
Vad är det med dig?
Jag går nu. Okej.
Notan, tack. Javisst.
Jag ber om ursäkt. Det var ju jag som bjöd hit er.
Ingen fara.
Jag är glad att vara här nu och kunna spela under er.
Jag tänker att Oto förde oss samman.
Jag ser fram emot att arbeta vidare med er i morgon.
Ja. Vi ses i morgon.
Vad är det? Du ser så dyster ut?
Är det för att du tycker synd om den där professorn?
Låt mig vara!
Eller är du kanske kär i hans hustru?
Hon är min vän.
Jaså, redan?
Vad menar du med det?
Fortfarande för mycket känslor?
Ryu gör rätt. Gör som han. Var snälla och fortsätt.
En kvinna kan vara vän till en man endast som slutpunkt i följande serie:
Först bekant,
sen älskarinna och först därefter vän.
En genomfadd filosofi.
Takatsuki.
Försök fokusera på texten. Allt du behöver göra är att läsa den.
Vi är inga robotar. Vad menar du?
Vi ska förstås följa era instruktioner, men vi är inga robotar,
och vi presterar nog bättre om vi vet vad ni är ute efter.
Ni behöver inte prestera bättre.
Läs bara texten.
Läs vidare från där vi slutade.
Tog det inte? Var det bom igen?
Satan! Satan må ta er, allesamman!
Låt mig komma härifrån. Döda mig om du måste.
Jag kan inte bli kvar här.
Vad är det med mig? Vad sysslar jag med?
Syster! Syster!
Slut på scenen.
Okej, det var allt för i dag. Bra jobbat, allihop.
Kafukusan...
Kan vi göra en liten intervju till festivalens webbsajt?
Vi vill filma, så går det bra utomhus? Ja.
Alltså, vi läser ju bara texten.
När ska vi börja röra på oss?
Ärligt talat blir jag sömnig när det är utländska repliker.
Jag med! Jag med.
Fast inte på ett dåligt sätt. Exakt. Det är som att höra på en sutra.
Om du säger så ska jag kanske vara tacksam.
Yoonsu, var lärde du dig japanska?
Jag studerade noteater i två år när jag studerade vid Wasedauniversitetet.
Koreanska, engelska, japanska och teckenspråk. Helt otroligt.
Koreanskans grammatik liknar japanskans, så man behöver bara lära sig orden.
Engelska har jag tyckt om sen jag var liten.
När lärde du dig teckenspråk?
Kafukusan, ni var vänlig nog att erbjuda mig skjuts hem.
Får jag bjuda in er på middag i dag? Alltså, jag vill inte tränga mig på.
Jag har en sak som jag måste be om ursäkt för.
Vadå? Det får ni veta när vi kommer dit.
Varsågod och kom in, båda två.
Vi går in. Han trivs nog inte med att låta dig vänta hungrig här ute.
Det behöver ni inte tänka på.
Jag gör inte det, men han lär göra det.
Kom.
Min fru.
Hon säger att den liknar mig.
Taskigt!
Potatisarna är från trädgården. Hon har odlat dem.
Det var det är jag ville be om ursäkt för.
Varför höll du det hemligt?
Hon var rädd att ni skulle ha svårt att avvisa henne om ni visste om det.
Nej, jag... Jag förstår att ni inte bryr er.
Men att tiga är guld.
För att besvara på er fråga, så lärde jag mig teckenspråk efter att vi träffades.
Jag ville kunna hennes språk, så jag lärde mig det.
Fantastiskt.
Hon är dansare i grunden,
och jag var koordinator när hennes danskompani uppträdde i Busan.
Kärlek vid första ögonkastet.
Säg det inte till henne.
Varför kom ni till Hiroshima?
Jag blev inbjuden till teaterfestivalen för tre år sen.
Och YoonA följde med dig?
Ja. När jag fick erbjudandet funderade jag länge på om hon borde följa med.
I Korea har hon släkt och vänner som talar teckenspråk.
Jag var rädd att hon skulle bli isolerad,
men jag tänkte att jag kunde lyssna på henne som hundra personer.
Jag kände att jag var den ende som kunde stötta henne.
Varför vill du gå på audition?
"Jag blev med barn och tog en paus från dansen, men jag fick missfall."
"Jag ville tillbaka till arbetet, men min kropp vägrade dansa.
Då berättade min man om er och föreslog att jag skulle prova."
Tack så mycket. Är det nåt som är svårt med repetitionerna?
"Varför frågar ni mig nåt som ni inte frågar andra?
Ni behöver inte vara trevligare mot mig än mot andra människor."
"Att andra inte förstår mina ord är normalt för mig."
"Men jag kan se och höra.
Ibland förstår jag mycket mer än ord.
Det är väl det som är det viktiga med våra repetitioner?"
Ja.
"Så just nu har jag roligt varje dag."
Tjechovs text tränger in i mig, och får min orörliga kropp att röra sig igen.
"Jag är glad att jag tog mig mod."
Jag också.
Gillar du den starka maten? Ja, det är gott.
Hur kör hon?
Fantastiskt.
Hon gasar och bromsar så jämnt att jag knappt känner av det.
Ibland glömmer jag att jag åker bil.
Jag har åkt bil med många människor, men det har aldrig varit så angenämt.
Nu är jag glad att ni bad henne bli min chaufför.
"Beröm oss skådespelare lika mycket nån gång", säger hon.
Betyder det här "berömma"? Ja.
Tack för att ni bjöd in mig.
Det var Yoonsu som bjöd in oss.
De var ett fint par. Ja.
Nu blir jag nyfiken på repetitionerna och YoonA som Sonja.
Jag har ju lyssnat på bandet, så jag tänkte bara: "Hon är Sonja."
Du får gärna komma och titta. Nej, det är okej. Förlåt.
Nej, kom och... Ska jag spela bandet?
Ja.
Vanja, du är bildad och intelligent,
så nog måste du förstå
att det inte är skurkar som förstör världen...
Bli du inte trött på att höra det här?
Nej. Jag gillar nog den här rösten.
På så vis.
Vems röst är det?
Min frus. Jaha.
Med min metod måste hela pjäsens flöde memoreras.
Så jag lyssnar om och om igen.
Jag spelade Vanja tidigare, så Vanjas repliker är utelämnade.
När jag säger repliken i min takt kommer nästa replik precis rätt.
Häftigt. Det jag sa innan var sant.
Jag glömmer att jag åker bil och att du är här.
Det måste vara störande? Nej, det är ju ert jobb.
Var lärde du dig köra?
I min hemstad. Byn Kamijunitaki i Hokkaido.
Där kan man inte göra nånting utan bil. Jag förstår.
Min mamma lärde mig köra, så jag har gjort det sen högstadiet.
Högstadiet? Ja.
Min mamma jobbade på en nattklubb i Sapporo.
Jag skjutsade henne till och från den närmaste stationen.
Så var det ända från högstadiet.
Stationen låg en timme bort.
Vi körde hemifrån vid 17.00, och jag hämtade henne vid 7.00.
Under de två timmarna fram och tillbaka ville min mamma sova.
Om jag körde så att hon vaknade sparkade hon mig i ryggen,
och sen slog hon mig när vi kom fram.
Så lärde jag mig att köra på dåliga vägar utan att väcka henne.
På så vis.
Det ni sa gjorde mig mycket glad. Ingen orsak...
Jag uppskattar att min mamma lärde mig köra.
Det var för hennes egen skull, men hon lärde mig grundligt.
På så vis. Ja.
Det tror jag säkert.
Men du säger mig hela sanningen?
Naturligtvis,
för min del anser jag att sanningen,
hurdan den än må vara, inte är så fruktansvärd.
Det mest fruktansvärda är ovissheten.
Att få svärma för en man som honom
och förlora sig i hans famn.
Jag antar...
att jag också är lite kär i honom.
Ja, jag saknar honom när han inte kommer...
Mitt samvete plågar mig, som om jag hade tagit livet av honom.
Jag sätter mig ner...
sluter mina ögon så här och tänker.
De som lever om 200 eller 300 år,
dem som vi nu bryter väg för,
kommer de att minnas oss med en vänlig tanke?
De kommer att glömma det helt.
Människor kanske glömmer,
men Gud kommer säkerligen att prisa er.
Tack. Det är skönt att veta.
Ursäkta för att vi är sena.
Vanja eller Jelena är med i de flesta scener.
Vi har upprepat samma ställen och inlett repetitioner på golvet.
Jag ber om ursäkt.
Det var nog lika bra. Ni två kan väl röra er lite också?
Mitt liv är förlorat. Det finns ingen återvändo.
Tanken plågar mig som en ond ande dag som natt.
Mitt liv förflöt utan händelse. Det är betydelselöst.
Men nuet är värre.
Vad ska jag göra med mitt liv och min kärlek?
Vad hände?
Du säger så, men jag vet inte vad man ska göra.
Jag kan bara säga att jag är ledsen.
Förlåt mig. God natt.
Var snäll och förstå...
Stopp.
Vad tycker ni?
Jag tycker att regissören får bedöma det.
Terrible.
Fruktansvärt.
Jag håller med. Jag tycker att vi båda var bättre på vår audition.
Vet du varför?
Jag har lärt mig dialogen, så jag använder min motspelare för stickreplikerna.
Men om jag inte lär mig dialogen kan jag inte spela.
Okej.
Och jag tänkte att så här kan jag vara mer uppmärksam på andra känslor.
Om jag lär mig hela dialogen perfekt kan jag reagera bättre.
Jag förstår.
Ska vi ta och läsa boken igen?
Från början av andra akten.
Får jag spela in dialogen? Naturligtvis.
Då så, ni kan börja.
Vem där?
Är det du, Sonja?
Det är jag?
Kafukusan...
Jag är hemskt ledsen för i dag. Ingen skada skedd.
Jag bara lyssnade på hennes problem.
Men du kan varken engelska eller mandarin. Hon pratar inte japanska.
Nej...
Så det blev att vi...
Använd ditt omdöme.
Förlåt.
Det är allt jag har att säga.
Kan du fortsätta bara köra nånstans?
Bara nånstans?
Jag har inte sett så mycket av Hiroshima. Om du har nån plats du gillar...
Okej.
Visst är det lite som snö?
Rakt fram ditåt ligger Fredsparken.
Linjen mellan fredsmonumentet och kenotafen kallas för "fredens axel".
Arkitekten som ritade fabriken skapade det här atriet
så att linjen skulle löpa obruten till havet.
Varför kom du till Hiroshima?
Nej, glöm det.
Bakom vårt hus fanns det ett berg.
För fem år sen var det ett jordskred och vårt hus förstördes av raset.
Min mamma omkom.
Jag hade precis fyllt arton
och nyss fått ett giltigt körkort.
Bilen klarade sig, så jag flyttade hemifrån med den efter hennes begravning.
Så du är 23 år nu? Ja.
Jag hade ingenstans att ta vägen, så jag fortsatte bege mig västerut.
Men min bil bröt ihop i Hiroshima, och jag hade inte råd att laga den.
Jag började köra såna där sopbilar.
Att köra är det enda jag kan.
Tänker du bli kvar i Hiroshima? Jag vet inte.
Mitt efternamn, Watari, kommer från min pappa.
Det är vanligt i Shimane och Hiroshima.
Fast jag har aldrig träffat honom och vet inte om han lever.
Jag förstår.
Ert efternamn, Kafuku,
det är ovanligt, inte sant? Skrivet som "hus" och "lycka".
Det för tur med sig.
Min fru sa samma sak innan vi gifte oss.
Jaså?
Min fru hette Oto. Oto?
Som i "ljud".
"Oto Kafuku". Vilket namn!
Det främsta skälet till att hon tvekade inför att gifta sig.
Hon skulle heta "Evangeliets hus".
Hon dog för två år sen.
Hjärnblödning.
Hon låg på golvet när jag kom hem. Hon återfick aldrig medvetandet.
Tycker du det är läskigt att lyssna på bandet?
Nej, inte alls. Tvärtom känns det...
Ursäkta!
Tack så mycket!
Jag gillar den där bilen. Det märks att den har behandlats med omsorg.
Så jag vill köra den med omsorg.
Kom så går vi.
Det måste finnas nånting. Jag står inte ut.
Jag är nu 47 år.
Om jag antar att jag lever till 60, så har jag nu 13 kvar.
Hur ska jag komma genom dessa 13 år?
Vilket fint väder.
Ja.
Vi kör där borta. Over there.
Varför gråter du?
Jag vet inte. Det är ingenting. Tårarna bara kom.
Din toka, nu fick du mig att gråta med.
Du är ond på mig för att jag skulle ha gift mig med din far av beräkning.
Men om du tror en ed så svär jag dig att jag gifte mig med honom av kärlek.
Jag bländades av hans lärdom och berömdhet.
Det var en oäkta, konstlad kärlek men jag trodde då att den var verklig.
Jag är utan skuld i den saken.
Men ända sen bröllopet har du blängt på mig
med dina kloka och misstänksamma ögon
Sluta. Vi har blivit sams. Låt oss glömma.
Se bara inte på andra med de där ögonen. Det klär dig så illa.
Man måste tro gott om folk, annars är det omöjligt att leva.
Du... Svara mig på heder och samvete.
Är du lycklig?
Nej.
Jag önskar dig lycka, från djupet av mitt hjärta.
Själv är jag betydelselös, som en bifigur.
I min musik, i min mans hus, i mina hjärteromaner,
överallt har jag varit samma betydelselösa bifigur.
För att vara uppriktig, Sonja,
om jag riktigt tänker på saken, så är jag egentligen mycket olycklig.
För mig finns ingen lycka i denna värld.
Vad skrattar du åt?
Jag är så lycklig, så lycklig!
Nu vill jag spela piano.
Spela då. Jag vill gärna höra.
Okej.
Nu hände det nåt, men det är fortfarande mellan skådespelarna.
Det är nästa steg. Vi öppnar det mot publiken.
Vi återskapar det ögonblicket i sin helhet på scen.
Vi kör tredje akten också. Takatsuki.
Ja.
Det är kallt, va? Ja.
Tack för i dag. För vad?
Ingenting.
Kan vi prata?
Om det går bra, nånstans i närheten. Bara kort.
Var är din bil? På reparation.
I dag... Vad var det som hände?
Mellan Janice och YoonA.
Det är det bara de som vet.
En sak jag kan säga är att texten har kraften att få det att hända.
Kafukusan, varför spelar inte ni själv Vanja?
Tjechov är skrämmande. Va?
Att säga hans repliker drar fram ens verkliga jag.
Känner du inte det?
Jag står inte längre ut med det.
Det innebär att jag inte längre kan hänge mig åt rollen.
Men varför jag?
Det känns som om jag har hamnat fel.
Jag passar inte i rollen.
Publiken kommer att känna det också.
När jag provspelade var jag desperat och utan riktning.
Jag visste inte vad jag gjorde.
Så varför valde ni mig?
Kanske förde Oto oss samman.
Var inte löjlig, tack. Jag menar allvar.
Jag kom hit för att förändra mig.
Du är inte så bra på att styra dig.
Det är sant.
För en vuxen människa duger det inte,
men det är inte alltid en nackdel för en skådespelare.
På din audition och den senaste repetitionen var du inte så dålig.
Du kan hänge dig åt din motspelare.
Gör samma sak med texten.
Hänge dig åt texten och besvara den.
Besvara den?
Texten ställer dig en fråga.
Om du lyssnar på den och svarar kommer samma sak att hända dig.
Gå före. Jag skjutsar dig till ditt hotell.
Notan, tack.
Tack.
Kafuku erbjöd mig skjuts till hotellet.
Visst. Samma som senast? Ja.
Jag går och betalar parkeringen.
Var är Takatsuki?
Förlåt. Nu sticker vi.
Kafukusan...
Jag är tom.
Det finns inget inom mig.
Det där med att texten ställer en fråga till mig...
Jag tror jag kände så med Otos manus.
Jag kom hit för att jag sökte det.
Så...
att Oto san har fört oss samman, det stämmer ändå.
Äntligen förstår jag.
Oto och jag... Ja.
Vi hade en dotter. Hon dog av lunginflammation.
Hon hade varit 23 om hon hade levt.
Vår dotters död markerade slutet för vår lyckliga tid.
Oto slutade som skådespelerska.
Jag slutade med tv och gick tillbaka till teatern.
Oto levde som i en dvala i åratal.
Men en dag började hon plötsligt skriva berättelser igen.
Nej, hon började berätta dem.
Hennes första historia...
föddes efter att hon hade sex med mig.
Direkt efter sexet började hon berätta den.
Men dagen därpå var det ett töcken.
Jag kom ihåg alltihop och berättade för henne.
Hon gjorde det till ett manus och skickade in det till en tävling.
Det vann priset, och så började hennes karriär som manusförfattare.
Efter sex hände det henne ibland.
Hon berättade och lät mig komma ihåg det.
Morgonen därpå berättade jag och hon antecknade.
Så småningom blev det en vana.
Det fanns ett starkt samband mellan sex och hennes berättelser,
även om det kanske inte verkar så.
Hon fångade en tråd vid orgasmens rand och vävde den.
De var hennes sätt att skriva.
Inte alltid, men när karriären stod stilla kom det.
Berättelserna...
blev ett band som hjälpte oss att komma över vår dotters död.
Jag tycker att vi passade bra ihop. Vi behövde varandra för att kunna leva.
Våra vardagar och vårt sexliv
var mycket tillfredsställande. Åtminstone för mig.
Men...
Oto hade andra män.
Oroa dig inte för henne.
Oto låg med andra män.
Inte bara en.
Antagligen skådisarna som spelade i serierna hon skrev.
Varje relation tog slut när inspelningen var klar,
och när nästa började inledde hon en ny relation.
Har du några bevis? Jag har själv sett dem.
Det hände att hon tog med dem hem till oss.
Ändå tvivlade jag aldrig på hennes kärlek till mig.
Det fanns inga tvivel.
Oto kände äkta kärlek för mig samtidigt som hon var otrogen.
Det fanns ett djupt band mellan oss, mer än med nån annan.
Men ändå fanns det inom henne
en plats som jag inte kunde se in i, där ett svart mörker virvlade.
Frågade du nånsin henne om det här?
Det jag fruktade mest var att förlora henne.
Om hon fått reda på att jag visste hade vi inte kunnat fortsätta på samma vis.
Är det möjligt att hon ville att ni skulle fråga henne?
Berättade Oto nåt för dig?
Får jag berätta en historia som hon berättade för mig?
Ja. Det är en väldigt underlig historia.
En gymnasieflicka smyger in hemma hos en pojke hon gillar.
Den har jag också hört.
Hon var ett nejonöga i ett tidigare liv. Just det.
Hon smyger in upprepade gånger varje gång lämnar hon ett spår efter sig.
En dag börjar hon onanera på Yamagas säng.
Nån kommer hem, men berättelsen tar slut utan att man får veta vem det är.
Nej.
Den tar inte slut där.
Vet du hur den fortsätter?
Ja.
Vem var det, då?
Vem kom uppför trappan?
En annan inkräktare.
En till? Ja.
Det var varken Yamaga, hans pappa eller hans mamma.
Bara en inbrottstjuv.
Och han hittar henne halvnaken där och försöker våldta henne.
Hon tar Yamagas penna som låg där och sticker den i hans vänstra öga.
Hon kämpar förtvivlat emot
och sticker pennan i hans tinning och hals gång på gång.
Hon märker att han bara ligger där.
Hon har dödat tjuven.
Hon tvättar bort blodet i duschen och år hem.
Spåret hon lämnade i Yamagas rum den dagen var inbrottstjuvens lik.
Nästa morgon är hon beredd att erkänna allt och ta sitt straff
när hon går till skolan.
Men Yamaga är likadan som vanligt när han kommer till skolan.
Hon ser honom spela fotboll efter lektionerna, lika bekymmerslös som alltid.
Dagen därpå är det likadant.
Inget har förändrats. Vad hände med liket hemma hos Yamaga?
Har hon bara inbillat sig det som hände?
Hon går hem till Yamaga, men allt verkar vara som vanligt.
Förutom en sak...
En övervakningskamera är uppsatt vid ytterdörren.
För att inte se misstänkt ut går hon förbi huset utan att stanna.
Nåt hemskt har hänt, och det är hon som bär skulden,
men världen är alldeles lugn, som om inget har förändrats.
Men världen har utan tvekan förändrats till nåt olycksbådande.
Hon går tillbaka.
"Jag måste ta ansvar för det som jag har gjort."
"Jag kan inte låtsas att det inte hände."
"För det hände definitivt."
"Jag dödade faktiskt den där mannen."
Hon letar under krukan, men nyckeln är inte längre där.
Hon stirrar på övervakningskameran,
för det är den enda förändringen som hon har gett upphov till i världen.
Hon tittar in i linsen och säger samma sak om och om igen.
Tydligt, så att man förstår även utan ljud.
"Jag dödade honom."
Det är så långt jag vet.
Kanske tar berättelsen slut där, eller så fortsätter den.
Den lämnar en dålig smak efter sig,
men ändå, när Oto hade berättat den
kände jag att Oto hade gett mig nåt viktigt.
Kafukusan...
Så vitt jag vet var Oto en underbar kvinna.
Det jag vet kan förstås bara vara en bråkdel av vad ni vet om henne,
men jag är ändå övertygad om det.
Ni levde med en så underbar människa i över 20 år,
och ni bör vara tacksam för det. Det är min åsikt.
Men även om man tycker att man förstår varandra,
hur mycket man än älskar den andre,
kan man ändå inte se allt som finns i den andres hjärta.
Man skulle bara bli sårad.
Men om man anstränger sig tillräckligt
bör man kunna se in i sitt eget hjärta ganska så väl.
Så i slutändan är det detta som vi bör göra
att vara ärliga mot vårt eget hjärta
och komma överens med det på ett bra sätt.
Om man verkligen vill se en annan,
då är ens enda möjlighet
att rikta en rak, djup blick mot sig själv.
Det tror jag på.
Du kan köra nu.
Det lät inte som om han ljög.
Jag vet inte om det var sant,
men det han berättade var sant för honom.
Det kan jag avgöra eftersom jag växte upp bland lögnare.
Annars hade jag inte kunnat överleva.
Är du säker? Ja.
Där kacklar gåskarlarna igen!
De kacklar så hiskeligt!
Håll i honom! Han har mist förståndet!
Ge hit revolvern! Släpp mig, Jelena! Släpp mig!
Var är han?
Där har vi honom! Nej!
Tog det inte? Var det bom igen?
Satan! Satan må tar er, allesamman!
Låt mig komma härifrån. Vad är det med mig?
Döda mig om du måste. Jag står inte ut här längre.
Vad gör jag?
Okej.
Om ni gör som ni gjorde, då kan Vanja döda Serebrjakov.
Då förändras berättelsen.
Takatsuki, det var bra.
Takatsuki... Ursäkta mig.
Vad vill ni?
Jag heter Kato, från polisen i norra Hiroshima.
Ursäkta mig.
Koji Takatsuki?
Ja. Kan vi tala nån annanstans?
Det går bra här.
Söndagkvällen den 24 november ungefär vid 19.30
hamnade ni i bråk och misshandlade en man i Shintenchiparken.
Stämmer detta?
En övervakningskamera filmade det.
Mannen dog i går på sjukhuset.
Ja. Jag såg det på nyheterna.
Det var jag som gjorde det. Det stämmer.
Följ med oss till polisstationen.
Får jag byta om? Ja.
NORRA HIROSHIMAS POLISMYNDIGHET
Advokaten säger att Takatsuki erkänner vållande till annans död.
Får jag träffa honom? Inte just nu.
Men framför allt, vad ska vi göra med pjäsen?
Måste vi tänka på det nu?
Ja. Det är nåt som vi måste tänka på.
Vi har två valmöjligheter.
Antingen ställer vi in eller så spelar ni rollen.
Det kan jag inte.
Ni kan replikerna.
Att Vanja talar japanska som Takatsuki vore det smidigaste.
Yoonsu...
Varför pratar vi om det här nu?
Jag kan inte.
Då ställer vi in. Vill ni det?
Kan jag få lite tid att tänka?
Vi kan vänta i två dagar. Det är gränsen.
Jag förstår. Jag hör av mig.
Känner du till nånstans där jag kan tänka ostört?
Jo... Jag kör dig nånstans.
Byn Kamijunitaki.
Vill du visa den för mig? Platsen där du växte upp?
Det finns inget där.
Om det är okej för dig. Det gör mig inget.
Jag kan ta över nånstans.
Om vi ska komma fram på ett dygn får vi turas om.
Vi ska inte turas om.
Varför inte? Att köra är mitt jobb.
Jag klarar mig ett dygn utan att sova.
Tack så mycket. Du kan vila lite till.
Jag kan sova på färjan. På så vis.
Dagen då Oto dog...
frågade hon mig innan jag gick om vi kunde prata när jag kom hem.
På ett mjukt men beslutsamt vis.
Jag hade inga planer den dagen men fortsatte bara köra.
Jag kunde inte åka hem.
Jag tänkte att när jag kom hem skulle inget längre vara detsamma.
När jag återvände mitt i natten låg hon på golvet.
Jag ringde en ambulans,
men hon återfick aldrig medvetandet.
Om jag bara kommit hem lite tidigare. Så tänker jag varje dag.
Jag... dödade min mamma.
När jordskredet rev vårt hus.
Jag var också där inne.
Jag kunde krypa fram ur spillrorna.
När jag kom ut tittade jag på det halvrasade huset ett tag.
Sen kom det mer grus och stenar och förstörde det helt.
Min mor hittades död under spillrorna.
Jag visste att hon var kvar där inne.
Jag vet inte varför jag inte ropade på hjälp eller gick in för att rädda henne.
Jag hatade henne, men det var inte det enda.
Det här ärret på min kind är från då.
De sa att de kunde operera för att göra de mindre synligt,
men jag vill inte sudda ut det.
Om jag var din pappa... Va?
Då hade jag hållit in dig och sagt:
"Det är inte ditt fel."
"Du gjorde inget fel."
Men jag kan inte säga så.
Du dödade din mamma, och jag dödade min fru.
Ja.
Bråk med Kazuya Yamauchi från Hiroshima,
överföll honom med flera slag i ansiktet.
Yamauchi fördes till sjukhus men förklarades död...
Skådespelaren Koji Takatsuki har medverkat i många tvserier och filmer,
men efter skriverier om hans förhållande med en minderårig förra året
har han sagt upp sig från sin agentur och varit frilans sen januari.
God morgon.
BLOMMOR OCH GRÖNSAKER TILL SALU
Var det här som...? Antagligen.
Det har förändrats mycket.
Kan vi gå upp dit?
Där är vårt hus.
Min mamma hade en andra personlighet vid namn Sachi.
Sachi? Ja.
Hon visade sig första gången när jag var fjorton.
Hon sa att hon var åtta år, men på fyra år åldrades hon aldrig.
Sachi dök ofta upp efter att min mamma hade gett mig ordentligt med stryk.
Det var som om hennes medvetande inte passade i en vuxen kropp,
så hon kunde inte röra sig så bra. Hon försökte gå men ramlade.
Till slut satte hon sig ner och var stilla.
Sachi gillade pussel med ringar.
Vi löste korsord tillsammans.
Sachi grät ofta utan anledning.
Då höll jag om henne och klappade henne på ryggen.
De stunderna tyckte jag om.
Det sista vackra som fanns kvar hos min mamma koncentrerades i Sachi.
Sachi var...
min enda kompis.
Jag vet inte om min mamma verkligen var psykiskt sjuk,
eller om hon spelade för att hålla mig nära sig.
Men även om hon bara spelade,
kom det från hjärtat.
Att bli Sachi var min mammas sätt
att överleva det helvete som var hennes verklighet, tror jag.
När jordskredet inträffade
visste jag att om min mamma dog skulle Sachi också dö.
Ändå...
rörde jag mig inte.
Jag är smutsig.
Kafukusan, angående Oto...
Vore det svårt för er att acceptera henne,
allt om henne som äkta?
Kanske var det inget mystiskt med henne?
Är det svårt att tänka att hon bara var sån?
Att hon älskade er innerligt och ständigt sökte andra män,
det låter varken som en motsättning eller som ett svek, tycker jag.
Är det konstigt?
Förlåt.
Jag...
borde ha reagerat bättre på smärtan.
Jag lät nåt äkta gå mig förbi.
Jag blev så djupt sårad, nästan så att jag höll på att bli galen.
Men därför
låtsades jag inte märka det.
Jag lyssnade inte på mig själv.
Därför förlorade jag Oto.
För alltid.
Nu förstår jag.
Jag vill träffa Oto.
Och då vill jag skälla ut henne.
Läxa upp henne.
För att hon alltid ljög för mig.
Jag vill be om ursäkt.
För att jag inte lyssnade.
För att jag inte var stark.
Jag vill ha tillbaka henne.
Jag vill att hon ska leva.
Jag vill prata en gång till med henne.
Jag vill se henne.
Men det är för sent.
Det finns ingen återvändo. Det går inte att göra nåt.
De som överlever fortsätter tänka på de döda.
På ett eller annat sätt
kommer det att fortsätta.
Du och jag måste fortsätta leva så.
Vi måste fortsätta leva.
Det kommer att bli bra.
Jag är säker på
att det blir bra.
Vänta, jag är inte färdig än.
Det är du som ödelagt mitt liv. Jag har aldrig levt.
Tack vare dig har jag förlorat och förintat mitt livs bästa år.
Du är min värsta fiende.
Jag står inte ut.
Men vad vill du mig?
Jag går härifrån.
Med vilken rätt tar du dig den tonen mot mig?
Det är tarvligt.
Om egendomen är din, så ta den. Jag är inte i behov av det.
Låt mig få rusa bort från detta helvete. Jag står inte ut längre!
Jag var talangfull och klok. Djärv också.
Om jag fått leva normalt kunde jag blivit en Schopenhauer eller en Dostojevskij.
Jag är trött på det här struntpratet! Jag blir galen.
Mor, jag är förtvivlad.
Lyd professorn! Mor, vad ska jag ta mig till?
Nej, det behövs inte. Säg ingenting. Jag vet själv vad jag har att göra.
Du ska minnas mig, professor.
Jean!
Sonja.
Det är tungt för mig.
Om du visste vad det är tungt.
Det kan inte hjälpas.
Man måste leva.
Vi ska leva, onkel Vanja.
Vi ska streta genom en lång, lång rad av dagar
och ändlösa kvällar.
Vi ska tåligt bära de prövningar ödet pålägger oss.
Utan att vet nån ro
ska vi arbeta för andra.
Arbeta både nu och i vår ålderdom.
Och när vår timme slår,
då ska vi ödmjukt vandra hem
och säga där bortom graven
att vi har lidit,
att vi har gråtit,
att vi hade det så bittert här i livet.
Gud...
ska nog förbarma sig över oss.
Och du och jag...
Vi kommer att ingå i ett ljust vackert
strålande liv.
Vi kommer att bli så glada,
och med ett milt leende se
på våra nuvarande umbäranden.
Och där kommer vi att få vila ut.
Jag tror, onkel.
Jag tror så innerligt, så glödande.
När tiden kommer
får vi vila ut.
Vill du ha en plastpåse? Nej, det behövs inte.
Sparar du poäng? Nej.
.::TWA - Your Source Of Quality!::.