Baseret på 'Drive My Car' fra Murakamis novellesamling 'Mænd uden kvinder'
Nogle gange sniger hun sig ind...
i Yamagas hus.
Yamaga?
Det er navnet på hendes første kærlighed. De går i gymnasiet sammen.
Men Yamaga kender ikke til hendes følelser.
Hun vil heller ikke have, at han ved det, så det gør ingenting.
Men hun vil gerne vide mere om ham.
Hun vil vide alt om ham, uden at han får noget at vide om hende.
- Og derfor sniger hun sig ind. - Nemlig.
Når han er til timer, lader hun, som om hun er syg, og forlader klassen.
Yamaga er enebarn, og hans far er kontormand.
Hans mor er skolelærer.
Hun har hørt fra de andre, at der ikke er nogen hjemme hos ham om dagen.
Hvordan kommer hun ind? Hun er jo bare en ung teenagepige.
Hun forsøger sig frem og kigger under en potteplante ved siden af hoveddøren.
Der ligger nøglen.
Det er lidt dumt.
Hun sniger sig ind i Yamagas hus.
Hun går op på første sal og åbner døren.
Nummeret på fodboldtrøjen viser, at det er hans værelse.
Der er usædvanlig pænt og ryddeligt for en dreng på 17.
Hun fornemmer forældrenes og især moderens stærke kontrol.
Hun trækker vejret dybt.
Og lytter.
Hun kan høre stilheden.
En stilhed som forstærket af et høreapparat fylder rummet.
Hun lægger sig på Yamagas seng.
Hun undertrykker lysten til at onanere.
Hvorfor? Fordi det ikke kan vises i en tv-serie?
Nej.
Hun har bare sine egne regler.
Der er ting, hun må gøre, og ting, hun på ingen måde må gøre.
Hun må gerne snige sig ind i huset, men hun må ikke onanere.
Nemlig.
Så skjuler hun en ubrugt tampon på Yamagas værelse.
En tampon?
- Det sagde du. - Underlig historie.
Mere underlig end ellers? Dur den som tv-serie?
Bare rolig. Produceren er med på noget udfordrende i den sene sendetid.
Fint...
Så hun tager en ubrugt tampon op af sin skoletaske -
- og lægger den i hans skrivebordsskuffe.
Tanken om, at hans emsige mor finder den, får hendes hjerte til at banke højt.
Hun er lidt pervers.
Tamponen er beviset på, at hun har været der.
Et bevis...
Hun fortsætter med at pjække fra skole og snige sig ind i ny og næ.
Hun ved, det er risikabelt.
Hun er typen, som både forældre og lærere stoler på -
- så hun har meget at miste.
- Og dog kan hun ikke lade være. - Nej, det kan hun ikke.
Hun snuser rundt på værelset for at opfange bare lidt af hans duft.
Hun tager altid noget af hans, før hun går.
En blyant eller noget andet, som han ikke vil lægge mærke til.
Og efterlader noget af sit eget.
Det eskalerer.
Til sidst tager hun trusserne af og skjuler dem bagerst i en af hans skuffer.
Ved at tage og lægge ting føler hun, at der opstår en forbindelse mellem dem.
Og at hun giver ham styrke til at slippe væk fra moderens kontrol.
- Det var alt for i dag. - Javel så.
- Vil du gerne vide, hvad der så sker? - Ja, det vil jeg gerne.
Skal jeg vente eller skrive det? Hvad synes du?
- Du kan vel godt vente lidt, ikke? - Jo, men jeg vil også gerne vide det.
- Så du ved det ikke? - Er det ikke altid sådan?
Jeg tænkte, det var anderledes med din første kærlighed.
På ingen måde.
Mange tak.
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Hvornår er det i aften? - 18.30. Dørene åbnes klokken 18.
- Jeg kommer i sidste øjeblik. - Du behøver ikke.
- Du skal ikke gå fra dit møde. - Jamen det gør jeg. Jeg vil gerne se dig.
- Held og lykke. - Tak.
- Det nytter ikke noget. - Skal vi så komme igen i morgen?
- Ja. - Så kan vi tage et nyt stykke reb med.
Ja.
- Didi? - Ja.
Jeg kan ikke fortsætte sådan her.
Det bliver du nødt til.
Hvis vi nu skiltes? Ville det ikke være bedre for os?
Lad os hænge os i morgen.
- Hvis altså Godot ikke kommer. - Og hvis han kommer?
Så er vi reddet.
- Skal vi gå? - Træk dine bukser op.
- Hva'? - Træk dine bukser op.
- Ja! - Må jeg komme ind?
- Hvad? - Det var så godt.
- Synes du? Det er jeg glad for. - Jeg har en med, som gerne vil møde dig.
- Jeg skifter lige tøj. - Takatsuki.
Goddag. Jeg hedder Takatsuki.
- Deres kone... - Jeg er ingen kone.
- Jeg har set dig i fjernsynet. - Tak.
- Han har en god rolle i min serie. - Selvfølgelig.
Den er særligt god. Han er heltindens elsker.
Øhm... ja.
Da jeg nævnte dit stykke i dag til produktionsmødet -
- sagde han, at han gerne ville se det.
Oto har fortalt om Deres metode, så jeg var nysgerrig.
Den er helt anderledes. Sådan at bruge flere sprog.
Jeg ved ikke, om det er det rette at sige, men det berørte mig meget.
Mener du det? Du er virkelig en underlig dreng.
Oto... Jeg mener det.
Mange tak. Jeg er nødt til at skifte tøj, så...
Undskyld forstyrrelsen.
Godt gået.
Undskyld, jeg vækkede dig.
Du må være træt.
Mit fly letter kl. 9, så jeg må af sted.
- God tur. - Vi ses.
- Bare sov videre... - Det er 'Onkel Vanja'.
Jeg har indtalt det. Du skal bruge det, ikke?
Mange tak.
Dit fly afgår kl. 9.
- God tur og pas på dig selv. - Vi ses.
Drik, lillefar.
Jeg har ikke rigtig lyst.
Hvad så med en lille vodka?
Hvis bare du vidste.
Jeg kan ikke sove om natten af ærgrelse og raseri over -
- at have spildt min tid -
- når jeg kunne have nået alt det, som min alder nu forhindrer mig i at nå.
Onkel Vanja, det er kedsommeligt.
Du ligesom anklager dine tidligere meninger for noget.
Men det er jo ikke deres skyld.
Det er din egen.
Fra: Vladivostok-festivalens sekretariat. Emne: Ny flyafgang.
Fly aflyst pga. Kulde. Vi booker et nyt til i morgen.
Festivalen afholdes som planlagt. De er stadig dommer.
Overnat evt. På lufthavnshotel.
- Hallo. - Hallo. Er du kommet godt frem?
- Ja. - Du er først dommer i morgen, ikke?
- Jo... - Hvad med hotellet? Er det godt?
Alle hoteller er jo ens.
- Har du spist en Vladivostok-specialitet? - Hvad er det?
- Det burde du da vide. - Jeg ser på det.
EN UGE SENERE
I 25 år har han hældt tomme ord ud.
Samtidig har han høje tanker om sig selv. Så mange ambitioner.
Og du er misundelig, ikke?
Jo, det er jeg vist. Meget.
Især på hans held med kvinder.
Ingen Don Juan har haft sådan en stormende succes.
Hans første hustru, min lillesøster...
Hej...
- Hvor er jeg lettet. - Der skete jo ikke noget.
- Er du helt okay? - Jeg ved det ikke endnu.
De har undersøgt mig. Jeg sidder og venter på svaret.
- De har grøn stær på venstre øje. - Grøn stær?
Det ødelægger gradvist synsnerven, så der opstår et delvist synstab.
Er det kun et øje, opdager man det ikke umiddelbart, da det andet øje kompenserer.
Man mærker det altså sjældent i det daglige.
Når man så opdager det, er det ofte for sent.
De er utrolig heldig, at det er blevet opdaget tidligt.
- Kan jeg køre? - Det er ikke umuligt.
- Så jeg kan køre? - Ja, hvis symptomerne ikke forværres.
Hvordan kurerer man det?
Man kender ikke årsagen til grøn stær, så det kan ikke kureres.
Man kan blot bremse udviklingen.
Disse øjendråber sænker trykket i øjet.
De kan næppe mærke forskel, men bruger De dem ikke, forværres synet hurtigt.
De skal dryppe øjet to gange dagligt.
Død 25. Februar, 2001
Ville du gerne selv have kørt i dag?
- Hvorfor? - Du har jo lige fået din bil tilbage.
- Jeg elsker dig højt, men... - Hvorfor siger du pludselig det?
Men der er en ting, jeg ikke kan klare.
Hvad er det?
Din måde at køre på. Kig fremad.
Hvorfor skiftede du ikke vejbane lige før?
Det der lyder lidt som verbal chikane.
Det der med børn...
Ville du gerne have haft et til?
Det ved jeg ikke.
- Ingen ville kunne tage hendes plads. - Vi havde vel elsket dem lige så højt.
Det nyttede jo ikke noget, når du ikke ville.
Undskyld.
Det er ikke din skyld. Jeg tog beslutningen sammen med dig.
Så det er godt nok.
Jeg elsker dig virkelig meget højt.
Tak.
Jeg er virkelig glad for at være sammen med dig.
En dag mindes hun et tidligere liv.
Pigen, der sneg sig ind i det fremmede hus?
Hun havde været en niøje i sit tidligere liv.
En niøje?
Hun var en meget fornem niøje.
Hun var ikke som andre niøjer -
- og spiste ikke fiskene, der svømmede hen over hende.
Med sin sugekopmund sugede hun sig fast til en sten ved flodbredden -
- og sad bare der og svajede frem og tilbage.
Hun svandt helt ind og endte som en tangplante -
- der klyngede sig til stenen.
Hun husker ikke, hvordan hun døde.
Om hun døde af sult. Eller om hun blev spist af en anden fisk.
Hun husker blot, at hun stod der og svajede på havbunden.
På Yamagas værelse går det pludselig op for hende.
At hun stadig gør som dengang.
Ligesom da hun klyngede sig til stenen, kan hun ikke løsrive sig fra hans værelse.
Og hun opdager, at stilheden i værelset -
- minder om den under vandet.
Tiden står stille.
Både fortid og nutid svinder bort.
Og så...
bliver hun til en niøje igen.
Hun...
begynder at onanere på Yamagas seng.
Hun tager alt sit tøj af, stykke for stykke.
Hun havde forbudt sig selv at gøre det, men nu kan hun ikke holde op.
Hendes tårer falder og gør puden våd.
Hun tænker, at tårerne vil være det, hun efterlader, den dag.
Netop da kommer der nogen hjem.
Nede i stueetagen går døren op.
Hun opdager, at det er blevet mørkt uden for vinduet.
Er det Yamaga? Eller hans far?
Eller hans mor?
Hun hører, at denne person kommer op ad trappen.
Det er slut nu. Men nu kan hun endelig holde op.
Snart... er det slut.
Endelig kan hun undslippe sin karma fra det tidligere liv.
Og hun kan blive en ny person.
Døren... går op.
"Niøje. Hverken ål eller fisk."
Kan du huske historien fra i går?
Undskyld, det kan jeg faktisk ikke. Jeg sov det meste af tiden.
- Er det sandt? - Undskyld.
Den var heller ikke værd at huske.
- Jeg skal af sted. - Skal du da noget i dag?
Jeg har en workshop. Har jeg ikke fortalt dig det?
- Nej. - Det må du undskylde.
- Tager du bilen? - Ja, det havde jeg tænkt mig.
- Undskyld... Jeg havde beholdt den. - Tak.
- Er du okay? - Ja, selvfølgelig. Vi ses...
Kan vi tale sammen, når du kommer hjem?
Selvfølgelig. Hvorfor spørger du om det?
- Ha' en god dag. - I lige måde.
Er hun professoren tro?
Ja... desværre.
Hvorfor desværre?
Fordi hendes troskab er falsk fra ende til anden.
Den er fuld af retorik, men savner logik.
Mit liv er uigenkaldeligt tabt.
Tanken plager mig dag og nat, som var den et gespenst.
Nogen fortid har jeg ikke, den blev ødet væk på småtterier.
Og min nutid er forfærdelig i at sin tåbelighed.
Hvad skal jeg stille op med mit liv og min kærlighed?
Hvad...
Når De taler til mig om Deres kærlighed -
- bliver jeg ligesom sløv og ved ikke, hvad jeg skal sige.
Åh, Gud hjælpe mig...
Sonja. Jeg har det svært.
Hvis bare du vidste, hvor svært jeg har det.
Hvad skal man gøre? Livet skal leves.
Onkel Vanja, vi vil leve.
Vi vil leve gennem en lang, lang række af dage og lange aftener.
Vi vil tålmodigt bære de prøvelser, som skæbnen sender os.
Uden at unde os selv ro vil vi arbejde for andre -
- både nu og i vores alderdom.
Og når vor time kommer, vil vi ydmygt dø.
På den anden side af graven, vil vi fortælle...
hvordan vi led.
Hvor vi græd.
Og hvor bittert det var.
Oto...
Oto.
Oto!
Hallo?
Kan jeg få en ambulance?
OTO KAFUKUS BISÆTTELSE
Det var en hjerneblødning.
I 25 år har han hældt tomme ord ud.
Samtidig har han høje tanker om sig selv. Hvilke ambitioner.
Og du er misundelig, ikke?
Jo, det er jeg vist. Meget.
Hans første hustru, min lillesøster, var en smuk, ydmyg skabning.
Og hun elskede ham inderligt -
- som kun rene engle kan elske.
Og hans anden hustru er en skønhed og en begavelse.
Hvorfor?
- Er hun professoren tro? - Ja... desværre.
Hvorfor desværre?
Fordi...
den kvindes troskab er...
falsk fra ende til anden.
Vanja...
Du må ikke sige sådan.
Kom nu...
Luk for sluserne, Vaffel!
Lad mig tale. Min hustru stak af med sin elsker.
2 ÅR SENERE
Ja, selvfølgelig.
Jeg mener, at sandheden -
- hvordan den end måtte være, trods alt ikke...
er nær så skræmmende...
som uvisheden.
HIROSHIMA TEATER
- Er De ikke træt efter køreturen? - Nej. Det er længe siden, frk. Yuzuhara.
Jeg vil gerne præsentere Dem for vores dramaturg, Yoon-su.
Tak for dine e-mails.
Som det fremgår af e-mailen -
- skal De bo hernede indtil december, altså i to måneder fra i dag af.
Seks ugers prøver og to ugers forestilling.
Vi har audition i morgen.
- Her er audition-listen. - Mange tak.
Vi skrev til teatre i hele Asien -
- og har fået ansøgninger fra Korea, Kina, Hongkong, Taiwan og Filippinerne.
- Javel... - Jeg oversætter det koreanske.
De, der taler engelsk, kommunikerer direkte med Dem.
Skuespillerne udefra kommer alle med anbefalinger fra lokale teaterdirektører.
Men der er også mange ansøgninger fra Japan.
- Selv jeg kender nogle af dem. - Jeg ser på det. Det er spændende.
Og så er der boligen...
Vi har, som De bad om, fundet et sted, der ligger en times kørsel herfra.
- Mange tak. - Det er på en af Indlandshavets øer.
Og i henhold til reglerne har vi også hyret en chauffør til Dem.
Vil De kunne acceptere, at chaufføren kører Deres bil?
Jeg foretrækker selv at køre min bil.
Jeg er forsikret, så det skal I ikke tænke på.
Det er slet ikke på den måde. Vi kan bare ikke tillade, at De selv kører.
- Hvad skal det sige? - Vi har haft en ulykke tidligere.
Det var forfærdeligt. Siden da får alle vores besøgende kunstnere -
- i henhold til vores regler, stillet en chauffør til rådighed.
Jeg øver mig på mine replikker, mens jeg kører.
- Ja... - Det er en vigtig rutine for mig.
Derfor bad jeg om at bo et sted, der ligger et stykke væk.
Vi beklager meget.
Vi skulle have fortalt det på forhånd.
Det er en det af budgettet, så teateret er nødt til at bruge pengene.
Hvis det bekymrer Dem, må De meget gerne teste vores chauffør.
Men bare rolig. Det er en meget dygtig chauffør.
Lad os komme af sted.
Jeg beder om Deres samarbejde.
Jeg følger efter i teaterets bil.
Chaufføren... er hende her.
- Jeg hedder Misaki Watari. - Det er hr. Kafuku, vores instruktør.
Festivalen hyrer hende hvert år. Hun kender alle veje her.
- Hun er en eminent chauffør. - Det glæder mig at møde Dem.
Undskyld, men jeg ved endnu ikke, om jeg vil have dig som chauffør.
- Giver du en prøvetur? - Ja, selvfølgelig.
Jeg foretrækker altså selv at køre.
Undskyld.
Er det, fordi jeg er en ung kvinde?
Det er jeg ligeglad med.
Bilen er gammel og har sine særheder. Man er nødt til at kende den.
Det forstår jeg godt. Lad mig prøve, og føler De den mindste fare -
- så overtager De rattet. Skal vi aftale det?
Vil De sidde på bagsædet?
- Er der bøvl med el-installationerne? - Nej, det er der ikke.
De sagde, at det var en gammel bil, så jeg er nødt til at spørge.
Jeg har kørt den i 15 år uden problemer.
- Vil du tænde for kassettebåndet? - Kassettebåndet?
Ja...
Jeg går nu.
Vanja, vil du ikke tie? Vil du ikke nok?
Jeg vil ikke tie.
Stop, jeg er ikke færdig.
Du har ødelagt mit liv.
Jeg har ikke levet.
Takket være din nåde har jeg misbrugt og ødelagt de bedste år af mit liv.
Du er min værste fjende.
Du er et nul.
Hvis godset er dit, så tag det.
Jeg har ikke brug for det.
Jeg rejser øjeblikkeligt.
Fra dette helvede. Jeg kan ikke holde til mere.
Jeg havde talent. Jeg var begavet og modig.
Der kunne være kommet en Schopenhauer eller en Dostojevskij ud af mig.
Jeg er gået for vidt. Jeg bliver sindssyg.
Mor, jeg er fortvivlet.
Lyt til professoren.
Mor, hvad skal jeg gøre?
Nej, sig ikke noget. Jeg ved bedst selv, hvad jeg skal gøre.
Du skal komme til at huske mig.
Åh... den tager jeg.
Hvad synes De?
Indlandshavet er stille og smukt.
Jeg tænkte på hendes kørsel.
Jeg kommer og henter Dem i morgen tidlig kl. 8.
- Fint. Beklager tidspunktet. - Det er intet problem.
- Skal jeg tænde for kassettebåndet? - Ja tak.
Onkel, du har tårer i øjnene.
Tårer... slet ikke. Sludder.
Du så lige på mig, som din afdøde mor gjorde det.
Kæreste Sonja. Din mor, min kære søster, hvor er hun nu?
Det er Deres gamle sygdom igen.
Vera, Sonjas mor, fik ikke nogen søvn i flere nætter.
Hun gjorde sig alle mulige anstrengelser.
Lad os gå, Marina.
Jeg er ikke færdig med mine replikker. Nå, men pyt med det.
Sådan er det med mine ben. De værker og værker.
Okay. Mange tak. Thank you.
Og så den næste. Next, please. Come in.
Goddag.
Hej, jeg hedder Janice Chang. Jeg er fra Taiwan og mit modersmål er mandarin.
Jeg vil gerne spille Jeléna.
Koshi Takatsuki. Jeg vil gerne spille Astrov.
You have chosen lines from the same scene, so you will audition as a pair.
I har udvalgt den samme scene, så I kan spille den sammen.
Javel.
Hvis hun er Jeléna, hvor starter vi så fra?
- Fra "De er snedig." - Javel.
- From "You are a cunning woman." - Okay.
Jeg forstår hende jo ikke, så skal jeg bare følge mine fornemmelser?
Ja, værsgo. Bare gå i gang. Whenever you're ready.
- Aha! De er snedig. - Hvad mener De?
Snedig! Det er fint at gå ud fra, at Sonja lider, det accepterer jeg gerne.
- Men... - Hvad er det, De siger?
De ved udmærket, hvorfor jeg kommer her hver dag.
Hvorfor og for hvis skyld jeg kommer.
- De er et lille rovdyr. - Rovdyr? Jeg forstår ikke.
Som en smuk og dunet ilder.
- De kræver ofre. - De er jo blevet vanvittig?
De generer Dem.
Jeg er ikke så slem, som De tror.
- Det sværger jeg. - Hvorfor sværge? Det behøves ikke.
De er så smuk.
- De har de smukkeste hænder. - Nu må det være slut.
Kom nu.
De kan jo se, at det er uundgåeligt.
Skån mig. Lad mig være.
Kom ud til skovbruget i morgen.
Omkring klokken to. Ja? Kommer De?
- De kommer, ikke? - Slip mig!
Det er nok. Det må I undskylde.
Mange tak. Thanks.
Næste person er den sidste. Hun er lidt anderledes.
Kom ind.
Hun hedder Yoon-a Lee.
Hun fortæller, at hun benytter koreansk tegnsprog.
- Forstår du det? - Ja.
Ingen andre har valgt denne scene, så du må spille den alene.
Hun kan godt høre.
Jeg kan oversætte til koreansk, om nødvendigt.
- Er det i orden? - Ja.
Værsgo.
Onkel Vanja, har du taget morfinen?
Aflever den.
Hvorfor gør du os bange? Aflever den, onkel Vanja.
Jeg er næppe mindre ulykkelig end dig -
- men jeg synker ikke hen i fortvivlelse.
Indtil mit liv holder op af sig selv...
vil jeg holde ud.
Og derfor...
skal du også holde ud.
Kære, rare onkel.
Vil du ikke nok?
Aflever den.
Du føler med os...
så hold smerten ud, onkel.
Mange tak. Kamsa-hamnida.
Der var ikke mange, der ville binde an med onkel Vanja.
Næ...
Mon ikke det er, fordi alle tror, at De selv spiller den rolle?
- Undskyld, det er blevet så sent. - Det gør ikke noget.
Godmorgen. Alle her er udvalgt på grund af jeres audition.
Men nogle af jer vil blive tildelt andre roller end dem, I selv har valgt.
Han vil nu læse rollelisten op.
I kan underskrive kontrakten, hvis I vil spille den tildelte rolle.
Serebrjakov, Roy Lucelo.
Jeléna, Janice Chang.
Sonja, Yoon-a Lee.
Vojnltskaja, Kaoru Komagata.
Vanja...
Koshi Takatsuki.
Astrov, Ryu Jeong-eui.
Telégin, Takashi Kimura.
Marina, Yumi Eto. Det var det hele.
That's alt.
- Undskyld, skal jeg spille Vanja? - Ja.
Er aldersforskellen ikke for stor?
Du bliver bare sminket. Ingen spiller roller på deres egen alder.
Du kan bare lade være med at underskrive. Så går rollen til en anden.
Så snart alle har skrevet under, kan vi tage en læsning.
Tillykke.
Det er så smukt.
Vanvittig smukt.
Sikke en udsigt.
Ja, det er en vidunderlig udsigt, Deres excellence.
- Hr. Kimura, tal lidt langsommere. - Endnu langsommere?
Ja, og tal endnu tydeligere, så alle kan høre det.
- Javel. - Fortsæt.
Ja, det er en vidunderlig udsigt, Deres excellence.
I morgen... tager vi ud til skovbruget.
Vil du med, far?
Mine herskaber, teen er serveret.
Hvis De synes det.
Stille, man kan høre Dem.
Lad mig tale om min kærlighed. Jag mig ikke væk.
Det vil være den største lykke.
Det er en plage.
Thank you. Let's stop here for today.
Mange tak. Vi stopper for i dag. Tak for indsatsen.
Fryser du ikke?
Nej, slet ikke.
- Fremover... - Ja?
Kan du så ikke vente i bilen, når jeg er forsinket?
Jeg kan ikke slappe af, hvis jeg ved, at du sidder og fryser.
Nej tak.
Den bil er så kostbar, at jeg ikke vil kunne slappe af.
Så længe du ved det, er det ikke noget problem.
Bare du ryger udenfor.
Javel. Men kun hvis det virkelig er koldt.
- Skal jeg tænde for kassettebåndet? - Ja.
Tillad en gammel mand at indføje en enkelt bemærkning i mine afskedsord.
Mine herskaber... man må handle!
Man må handle.
Hr. Kafuku!
Kan vi ikke tage en drink sammen? Jeg har også min bil her.
Kører du selv?
Ja, jeg tænkte, om vi kunne tage hen til baren på mit hotel?
- Så bliver det lidt sent. - Det gør ikke noget.
Jeg henter lige min bil så. Bare kør efter mig.
Jeg har faktisk nogle gange søgt på Deres navn på nettet.
Her opdagede jeg denne audition. Lige før deadline. Er det ikke utroligt?
- Hvorfor interesserer jeg dig? - Jeg holdt af Otos manuskripter.
Jeg var lykkelig, når jeg sagde hendes replikker.
Mine projekter og Otos manuskripter er to meget forskellige ting.
Ja... Men da jeg så Dem på scenen den aften -
- følte jeg, at De og hun lavede det samme, men på hver sin måde.
Hvordan det?
Nu De spørger...
De er begge to meget optaget af detaljer og ting, som andre ikke bemærker.
Det... kan jeg også virkelig godt lide.
Men det vidste jeg ikke, før jeg læste Otos manuskripter.
Da jeg så indkaldelsen til audition, vidste jeg, at det var min eneste chance.
Jeg ved ikke, om De er klar over det, men jeg arbejder freelance nu.
Det ved jeg godt. Og jeg behøvede ikke at tjekke dig på nettet.
Er det sandt? Jeg hader det her...
Det var dumt. Du var virkelig en stor stjerne.
Det var fingeret.
Gør du tit den slags?
- Hvad mener De? - Med kvinder du knap nok kender.
- Gør De ikke det? - Nej.
Der er vel mange, der er interesserede?
- Man kan jo bare sig nej. - Jeg gør det ikke med hvem som helst.
Ikke engang hvis De har følelser for hende og vil lære hende bedre at kende?
Man kan godt lære den anden at kende uden sex.
Men uden det er der ting, man ikke finder ud af.
- Som hvad? - Som...
- Hvad er der? - Ikke noget.
Hvorfor taler jeg med Dem om det her?
Oto må have været lykkelig med en mand som Dem.
Det ved jeg snart ikke.
Ville De have noget imod at fortælle mig noget om hende?
- Noget om Oto? - Ja, hvordan De mødte hende.
Hvordan hun skrev sine stykker. Daglige samtaler. Hvad som helst.
Nu skal du høre, hvad du tænker.
"Han og jeg deler den samme sorg...
fordi vi elskede den samme kvinde."
Jamen... For mig var det ugengældt kærlighed.
Du var forelsket i hende.
Det benægter jeg ikke. Hun var dejlig. Virkelig dejlig.
- Ja. - Så jeg er jaloux på Dem, hr. Kafuku.
- Tilgiv mig. - Er du jaloux...
På mig?
Undskyld.
Tog du et billede?
- Du tog det lige før. Slet det! - Hvad mener du?
- Jeg går nu. - Ja...
- Må jeg betale? - Så gerne.
Undskyld, men det var mig, der inviterede i dag.
Det er okay.
Jeg er meget taknemlig for at få muligheden for at blive instrueret af Dem.
Jeg er sikker på, at Oto har bragt os sammen.
Jeg glæder mig til at komme på arbejde igen i morgen.
Ja, vi ses i morgen.
Hvorfor er du så trist i dag?
Af medlidenhed med professoren?
Lad mig være.
Du er måske forelsket i professorinden?
Hun er min ven.
Allerede?
Hvad skal det betyde... allerede?
- Stop. - Er det stadig for følelsesladet?
Ryu gør det rigtigt. Efterlign ham. Please continue.
En kvinde kan kun være en mands ven i én bestemt rækkefølge.
Først er hun en bekendt -
- så elskerinde og derefter ven.
Banal filosofi.
Takatsuki.
Koncentrer dig om din egen tekst. Du skal bare læse den.
- Vi er ikke robotter. - Hvad mener du?
Vi skal nok lade os instruere, men vi er ikke robotter.
Vi kan gøre det bedre, hvis vi ved, hvad De ønsker.
I skal ikke gøre det bedre. Bare læs teksten.
Vi fortsætter, hvor vi slap. Let's pick up, from where we left off.
Ramte jeg ikke? Igen en forbier?
Åh, fandens. Fanden tage det.
Tag mig væk herfra. Tag mig væk, dræb mig.
Jeg kan ikke blive her. Jeg kan ikke.
Hvad har jeg gjort? Hvad har jeg gang i?
Sygeplejerske, sygeplejerske...
Scene... Okay... That's it for today.
Det var alt for i dag. Mange tak, alle sammen.
Hr. Kafuku, kan vi lave et interview til festivalens hjemmeside?
- Ja. - Er det okay at optage det udenfor?
- Ikke andet end oplæsning. - Skal vi mon ikke snart spille?
Jeg er ved at falde i søvn, når de taler på de andre sprog.
- Også mig! - Og mig.
- Men ikke på nogen dårlig måde. - Det er lidt som at lytte til en sutra.
Det lyder velsignet, når du siger det på den måde.
Yoon-su, hvor har du lært japansk?
Jeg studerede no-teater i de to år, jeg gik på Waseda Universitet.
Koreansk, engelsk, japansk og tegnsprog. Meget imponerende.
Japansk og koreansk grammatik er ret ens, så man skal bare udskifte ordene.
Engelsk har jeg elsket, fra jeg var barn.
Hvornår lærte du så tegnsprog?
Hr. Kafuku, De tilbød meget venligt at køre mig hjem.
Ville De have lyst til at spise med hos mig i aften?
Nej, det kan jeg da ikke tage imod.
Der er noget, jeg er nødt til at bede om undskyldning for.
- Hvad er det? - Det finder De ud af, når vi er der.
Kom endelig med ind begge to.
Kom nu. Han har det sikkert skidt med at lade dig sidde og sulte herude.
Det skal De ikke bekymre Dem om.
Det gør jeg heller ikke. Men det gør han.
Kom så.
Min kone.
Hun siger, at den ligner mig. Hvor er du streng.
Kartoflerne er fra vores baghave. Hun har dyrket dem.
- Det var det, jeg ville undskylde for. - Hvorfor sagde du det ikke?
Hun frygtede, at De ikke ville kunne sige nej, hvis De vidste det.
- Slet ikke. - Det ved jeg godt.
Men... tavshed er guld.
Som svar på Deres spørgsmål, så lærte jeg tegnsprog, da jeg mødte hende.
Jeg ville kende hendes sprog, så jeg studerede det.
Det er smukt.
Hun er danser.
Jeg var koordinator, da hendes dansekompagni optrådte i Busan.
Det var kærlighed ved første blik.
Men det er en hemmelighed.
Hvorfor lige Hiroshima?
Jeg blev hyret til festivalen for tre år siden.
Tog Yoon-a så med dig?
Ja. Men vi diskuterede det længe, da jeg fik tilbuddet.
I Korea har hun familie og venner, som også taler tegnsprog.
Jeg tænkte, at hun ville blive ensom her.
Men så tænkte jeg, at jeg ville lytte til hende, som var jeg hundrede mennesker.
Jeg følte, at kun jeg ville kunne være der sådan for hende.
Hvorfor gik du til audition?
Jeg blev gravid og holdt en pause med dansen -
- men jeg mistede barnet.
Selvom jeg gerne ville arbejde igen, så nægtede min krop at danse.
Da fortalte min mand mig om Dem og foreslog, at jeg gik til audition.
Mange tak. Er der noget ved prøverne, som volder dig besvær?
Er der noget ved prøverne, som volder dig besvær?
Hvorfor spørger du mig om noget, du ikke spørger de andre om?
Du behøver ikke at være sødere over for mig end over for de andre.
Jeg er vant til, at folk ikke forstår, hvad jeg siger.
Men jeg kan både se og høre.
Nogle gange forstår jeg mere, end ord kan formidle.
Og det er det, der betyder noget til prøverne, ikke sandt?
Jo...
Og lige nu nyder jeg hver eneste dag i fulde drag.
Tjekhovs tekst trænger ind i mig og sætter min stivnede krop i bevægelse.
Jeg er glad for, at jeg tog mod til mig.
Det er jeg også.
- Kan du godt lide så stærk mad? - Ja, det smager godt.
Hvordan kører hun så?
Hun kører fantastisk.
Hun øger og sænker farten så umærkeligt, at jeg helt mister jordforbindelsen.
Det sker, at jeg glemmer, at jeg sidder i en bil.
Jeg har kørt med mange mennesker, men det har aldrig været så behageligt.
Så nu er jeg virkelig glad for, at I har givet mig hende som chauffør.
Du skulle prøve at rose os skuespillere, ligesom du roser hende, siger hun.
- Betyder det her, at jeg skal rose? - Ja.
Tak, fordi du inviterede mig med.
Det var Yoon-su, som inviterede os.
De er virkelig et smukt par.
Jeg fik lyst til at se prøverne. Især Yoon-a som Sonja.
Jeg har jo lyttet til dit bånd, så jeg tænkte, at hun måtte være Sonja.
Ja... Du må gerne komme til prøverne.
Nej tak, det var ikke sådan ment.
- Men... - Skal jeg tænde for kassettebåndet?
Ja...
De er et dannet og klogt menneske -
- og De burde kunne forstå -
- at verden ikke går under på grund af røvere...
Er du ikke træt af at lytte til det bånd?
Nej, slet ikke. Jeg kan godt lide stemmen.
Javel så.
Hvis stemme er det?
Det er min kones stemme.
Med min metode skal jeg lære hele stykkets flow udenad.
Så jeg lytter til det i det uendelige.
Jeg har selv spillet onkel Vanja, så hans replikker er udeladt.
Når jeg siger mine replikker, følger de andre perfekt efter.
Hvor vildt.
Og jeg mente det, jeg sagde før.
Jeg glemmer, at jeg er i en bil, og jeg glemmer endda, at du er der.
- Er det ikke irriterende? - Nej, det er jo dit arbejde.
Hvor har du lært at køre bil?
I min fødeby.
Kamijunitaki på Hokkaido, hvor man ikke kan klare sig uden bil.
Virkelig?
Min mor lærte mig at køre. Jeg har kørt siden mellemskolen.
- Mellemskolen? - Ja.
Min mor arbejdede på en bar i Sapporo.
Så hun skulle til og fra stationen.
Siden mellemskolen var det mig, der bragte og hentede.
Stationen lå en times kørsel væk.
Vi tog hjemmefra kl.17, og jeg hentede hende kl. 7 næste dag.
Min mor havde brug for at sove de to timer, hun sad i bilen.
Hvis jeg vækkede hende, sparkede hun mig i ryggen -
- og bankede mig, når vi kom hjem.
På den måde -
- lærte jeg at køre på selv de dårligste veje uden at vække hende.
Javel så.
Jeg blev virkelig glad for det, De sagde.
Ja...
Og jeg er meget taknemmelig for, at min mor lærte mig at køre bil.
Det var godt nok for hendes egen skyld, men hun var en god lærer.
- Er det sandt? - Ja.
Det er der vist ingen tvivl om.
Du fortæller mig hele sandheden bagefter, ikke?
Jo, selvfølgelig.
Jeg mener, at sandheden -
- hvordan den end måtte være, trods alt ikke...
er nær så skræmmende som uvisheden.
At lade sig fascinere af sådan et menneske, at glemme alt...
Jeg føler mig vist selv tiltrukket af ham.
Ja, jeg keder mig, når han ikke er der.
Min samvittighed nager mig, som om jeg bevidst havde dræbt ham.
Jeg satte mig...
...lukkede øjnene, sådan her, og tænkte over det.
De, der kommer til at leve om hundrede eller to hundrede år -
- og for hvem vi nu baner vejen -
- vil de huske os for det gode?
(Nej, de vil ikke huske os.)
Mennesker husker ikke, men det gør Gud til gengæld.
Tak. Det sagde du godt.
- Okay. - Undskyld, vi kom for sent.
Der er næsten ingen scener uden Vanja og Jeléna.
Vi har gentaget de samme scener og er begyndt at spille dem.
- Jeg beklager meget. - Det var faktisk slet ikke dårligt.
Skulle vi ikke prøve at se jer spille?
Mit liv er... uigenkaldeligt tabt.
Tanken plager mig dag og nat, som var den et gespenst.
Nogen fortid har jeg ikke, den blev ødet væk på småtterier.
Og min nutid er forfærdelig i at sin tåbelighed.
Hvad skal jeg stille op med mit liv og min kærlighed?
Hvad skal jeg gøre?
Når De taler til mig om kærlighed, bliver jeg sløv og ved ikke, hvad jeg skal sige.
Undskyld. Jeg kan ikke sige Dem noget. Godnat.
- Forstå mig... - Stop.
Hvad synes I selv om jeres præstation? What do you think?
Jeg synes, at instruktøren skal vurdere det.
Terrible. Forfærdeligt.
Jeg er enig. Vi klarede det vist begge to bedre til vores audition.
Ved du hvorfor?
Jeg havde lært noget af dialogen og brugte min partners replikker som stikord.
Lærer jeg ikke dialogen udenad, kan jeg ikke spille.
Jeg tænkte, at jeg kan være mere opmærksom på de andre på den måde.
Hvis jeg lærer hele dialogen, kan jeg reagere bedre.
Javel så.
Skal vi så ikke læse igen?
From the beginning of act two.
- Fra begyndelsen af 2. Akt. - Må jeg optage dialogen?
Naturligvis.
Okay... I må godt begynde.
- Hvem er det? Er det dig, Sonja? - Ja.
Hr. Kafuku.
- Jeg beklager meget det der tidligere. - Det er lige meget.
Hun trængte bare til at snakke.
Ja så? Men du taler jo hverken engelsk eller mandarin.
- Ligesom hun ikke taler japansk. - Det er sandt.
Og så alligevel...
Tænk dig lidt bedre om.
Undskyld.
Jeg har ikke mere at sige.
Kan du ikke køre mig et eller andet sted hen?
Ligegyldigt hvor?
Jeg har slet ikke set noget af Hiroshima. Vælg et sted, du godt kan lide.
Okay.
Minder det ikke lidt om sne?
Længere nede ad gaden ligger Fredsparken.
Linjen mellem Atomkuplen og fredsmindesmærket kaldes Fredsaksen.
Forbrændingsanlæggets arkitekt har bygget det -
- så aksen kan fortsætte helt ud til havet uden at blive brudt.
Hvorfor kom du til Hiroshima?
Du behøver ikke sige det.
Lige bag ved vores hus lå der et bjerg.
For fem år siden -
- regnede det meget, og et jordskred ødelagde vores hus fuldstændigt.
Min mor døde der.
Jeg var netop fyldt 18 år -
- og havde lige taget kørekort, så jeg kørte lovligt.
Efter bisættelsen tog jeg bilen og forlod mit hjem.
- Så du er 23 år nu? - Ja.
Jeg anede ikke, hvor jeg skulle tage hen, så jeg kørte bare vestpå.
Bilen brød sammen i Hiroshima, og jeg havde ikke råd til at få den lavet.
Så jeg begyndte at køre de der skraldevogne.
Jeg kan jo ikke andet end at køre.
- Har du tænkt dig at blive i Hiroshima? - Det ved jeg ikke.
Jeg har jo min fars efternavn, Watari.
Det er et udbredt navn her i Shimane og Hiroshima.
Men jeg har aldrig mødt ham. Jeg ved ikke engang, om han lever.
Javel så.
Deres efternavn, Kafuku, er usædvanligt.
Skrevet med tegnene for 'hus' og 'lykke'. Det må da give held.
Det sagde min kone også, før vi blev gift.
- Min kones navn er Oto. - Oto.
Ja, som 'lyd'.
Oto Kafuku. Sikke et navn.
Hun tøvede med at gifte sig med mig på grund af det.
Det kom til at lyde for meget af noget med tro.
Hun døde for to år siden.
Af en hjerneblødning.
Hun lå på gulvet, da jeg kom hjem.
Hun kom aldrig til bevidsthed igen.
Virker det lidt skræmmende nu, at jeg lytter til båndet?
Nej, slet ikke.
Det er snarere...
Undskyld!
Mange tak!
Jeg kan godt lide den bil.
Man kan se, at De har passet godt på den.
Jeg vil gerne køre den på samme måde.
Lad os komme videre.
Giv mig noget. Åh, Gud...
Jeg er 47 år.
Hvis jeg lever, til jeg bliver 60, har jeg stadig 13 år tilbage.
Det er meget. Hvordan skal jeg kunne leve i de 13 år?
Sikke et dejligt vejr.
Ja.
Lad os gøre det derovre. Over there!
Hvorfor græder du?
Det er ingenting. Det er bare sådan.
Græd ikke mere. Lille fjols, nu græder jeg også.
Du er vred på mig, fordi du tror -
- at jeg giftede mig med din far af beregning.
Hvis du vil tro på min ed, så sværger jeg -
- at jeg giftede mig med ham af kærlighed.
Jeg blev betaget af ham, fordi han var forsker og berømt.
Det var ikke ægte kærlighed. Den var kunstig.
Men dengang troede jeg, den var ægte.
Det er ikke min skyld.
Men siden brylluppet har du straffet mig med dine kloge, mistænksomme øjne.
Så, fred, fred. Lad os glemme det.
Du burde ikke se på nogen på den måde. Det klæder dig ikke.
Man må tro på folk, ellers kan man ikke leve.
Hør her...
Sig mig helt ærligt som min ven. Er du lykkelig?
Nej.
Af hele mit hjerte ønsker jeg dig alt. Du fortjener lykken.
Men jeg er blot en trist, flygtig skikkelse.
I musikken, i min mands hjem og i alle mine kærlighedsaffærer.
Overalt har jeg bare været en flygtig skikkelse.
Faktisk, Sonja...
Når man tænker over det, så er jeg meget, meget ulykkelig.
Der er ingen lykke for mig i denne verden.
Hvorfor ler du?
Jeg er så lykkelig. Lykkelig.
Jeg får helt lyst til at spille nu.
Så spil. Jeg vil gerne høre dig spille.
Okay!
Der skete noget nu. Men stadig kun mellem skuespillerne.
Der er et trin mere. Vi skal ud over scenen til publikum.
Vi skal genskabe det øjeblik på scenen i sin helhed.
Skal vi ikke prøve 3. Akt også? Takatsuki.
Javel.
- Det er koldt, hva'? - Ja.
- Tak for i dag. - For hvad?
Ikke noget.
Har De tid til en snak?
Et sted her i nærheden. Bare ganske kort.
- Hvor er din bil? - Den er på værksted.
Her i dag... Hvad var det, der skete?
Mellem Janice og Yoon-a.
Det ved kun de to.
Jeg ved bare, at denne tekst har evnen til at få den slags til at ske.
Hvorfor spiller De ikke selv rollen som onkel Vanja?
Tjekhov er skræmmende.
Når du siger hans replikker, bliver dit sande jeg trukket frem.
Kan du ikke mærke det?
Det kan jeg ikke længere holde ud.
Og derfor kan jeg heller ikke længere tage mig sammen til den rolle.
Men... hvorfor så mig?
Jeg føler mig helt forkert i den her produktion.
Jeg dur ikke til den rolle.
Og det vil publikum helt sikkert også tænke.
Da jeg gik til audition, var jeg desperat og helt ude af mig selv.
Jeg anede ikke, hvad jeg havde gang i.
Så hvorfor valgte De mig til rollen?
- Måske fordi Oto bragte os sammen. - Gør ikke grin med mig.
Jeg mener det her. Jeg kom her for at lave om på mig selv.
Du er ikke god til at kontrollere dig selv.
Det er sandt.
Det er skidt i vores samfund -
- men som skuespiller er det ikke nødvendigvis sådan.
Du var heller ikke dårlig hverken til audition eller læseprøverne.
Du formår at give dig hen til den, du spiller overfor.
Du skal bare gøre det samme med teksten.
Giv dig hen til teksten og svar den.
- Skal jeg svare den? - Teksten stiller spørgsmål til dig.
Hvis du lytter og svarer, vil det samme ske for dig.
Gå du bare ud. Jeg kører dig til hotellet.
- Må jeg bede om regningen? - Så gerne. Tak for i dag.
Hr. Kafuku lovede at køre mig til hotellet.
- Samme sted som sidst? - Ja.
Jeg går hen og betaler for parkering.
Hvor er Takatsuki?
Undskyld, lad os køre.
Hr. Kafuku.
Jeg er helt tom.
Der er ingenting inde i mig.
Det der med, at teksten stiller spørgsmål...
Sådan havde jeg det med Otos manuskripter.
Jeg kom herned, fordi jeg gerne ville opleve det igen.
Så...
det der med, at Oto har bragt os sammen, er faktisk sandt.
Det er endelig gået op for mig.
- Oto og jeg... - Ja.
Havde en datter.
Hun døde af lungebetændelse, da hun var fire.
Hvis hun havde levet, ville hun være 23 år i dag.
Vores datters død blev enden på vores lykke.
Oto holdt op som skuespiller. Jeg forlod tv og vendte tilbage til teateret.
I mange år var Oto slet ikke nærværende.
Men så begyndte hun pludselig at skrive historier.
Eller hun begyndte at fortælle dem.
Hendes første historie opstod...
efter at vi havde haft sex.
Lige efter at vi havde været sammen, begyndte hun at fortælle.
Men næste morgen havde hun glemt det hele igen.
Jeg huskede det hele og genfortalte det.
Hun skrev det ned og indsendte det til en konkurrence.
Det vandt og blev starten på hendes karriere som manuskriptforfatter.
Det skete altid, efter at vi havde haft sex.
Hun fortalte historien og fik mig til at huske den.
Jeg genfortalte den næste morgen, og hun skrev den ned.
Vi gjorde det til en vane.
Sex og hendes historier var stærkt knyttet til hinanden.
Også selvom der ingen sammenhæng var.
Hun greb inspirationen på toppen af orgasmen og spandt sine historier.
Det var sådan, hun skrev. Men ikke altid.
Det var mest, når hun gik i stå, at hun tyede til den metode.
Og disse historier -
- blev den måde, vi kom over vores datters død på.
Vi havde det virkelig godt sammen.
Vi havde brug for hinanden.
Både vores hverdag og vores sexliv var meget tilfredsstillende.
I hvert fald for mig.
Men...
Oto så en anden mand.
Tænk ikke på hende.
Oto gik i seng med en anden.
Og ikke bare en.
Ofte med de mænd, der spillede med i hendes tv-serier.
Det endte altid, når tv-serien var slut -
- og så fandt hun en ny, når den næste tv-serie startede.
Har De bevis på det?
Jeg har faktisk set det.
Hun tog dem nogle gange med hjem til os.
Men jeg tvivlede aldrig på, at hun elskede mig.
Det var der ingen grund til.
Hun var mig utro lige så uforbeholdent, som hun elskede mig.
Vi var mere knyttet til hinanden end de fleste ægtepar.
Og dog -
- var der et særligt mørke i hende, som jeg ikke fik indblik i.
Spurgte De hende aldrig om dette mørke?
Det, jeg frygtede mest af alt, var at miste hende.
Hvis hun opdagede, at jeg vidste det, ville der være opstået en ubalance.
Måske forsøgte Oto at få Dem til at lytte til hende.
Fortalte Oto dig noget?
Må jeg fortælle en historie, som hun fortalte mig?
- Ja. - Det er en meget mærkelig historie.
Om en gymnasiepige, der sniger sig ind hos den dreng, hun er forelsket i.
Den historie har jeg også hørt.
- Om pigen, der havde været en niøje. - Det er rigtigt.
Hun sniger sig ind hos ham flere gange og efterlader forskellige ting.
En dag lægger hun sig på Yamagas seng og onanerer.
Nogen kommer hjem, men historien slutter, uden at man ved hvem.
Nej.
Den slutter ikke der.
Ved du, hvad der så sker?
- Ja. - Hvem var det så?
Hvem var det, der kom op ad trappen?
En anden, der havde sneget sig ind.
- En anden? - Ja.
Det var hverken Yamaga, hans far eller mor.
Men bare en indbrudstyv.
Tyven finder hende halvnøgen på sengen -
- og prøver på at voldtage hende.
Hun tager Yamagas kuglepen og jager den ind i hans venstre øje.
Hun gør desperat modstand -
- og hugger pennen ind i hans tinding og hans hals igen og igen.
Så opdager hun, at tyven ligger helt stille.
Hun har slået ham ihjel.
Hun vasker blodet af sig i brusebadet og tager hjem.
Det, hun efterlod sig på Yamagas værelse den dag -
- var tyvens lig.
Næste morgen er hun besluttet på at tilstå alt over for Yamaga -
- og tager i skole for at få hans dom.
Men Yamaga opfører sig, som han plejer, henne i skolen.
Hun ser ham spille fodbold lige så sorgløst som altid.
Det samme er tilfældet næste dag.
Intet har ændret sig. Hvad er der blevet af liget hjemme hos Yamaga?
Var det hele bare noget, hun forestillede sig?
Hun går forbi hans hus, men intet ser anderledes ud.
Bortset fra én ting.
Der sidder et overvågningskamera ved entrédøren.
For ikke at virke mistænkelig går hun forbi huset uden at stoppe.
Selvom der er sket noget forfærdeligt, og det er hendes skyld -
- virker verden ganske fredfyldt, som om intet er sket.
Ikke desto mindre har verden forvandlet sig til noget uheldsvangert.
Hun vender om. "Jeg..."
må tage ansvaret for det, jeg har gjort."
"Jeg kan ikke bare lade som ingenting."
"For det skete jo."
"Jeg slog virkelig den mand ihjel."
Hun leder efter nøglen under potteplanten, men den er der ikke mere.
Hun kigger op på overvågningskameraet.
Det er jo den eneste ændring, hun kan få øje på.
Hun kigger ind i kameraet -
- og gentager de samme ord igen og igen.
Højt og tydeligt, så alle kan forstå hende.
"Jeg slog ham ihjel."
Jeg kender ikke den videre handling.
Måske slutter historien her. Eller også fortsætter den.
Den har ikke nogen god eftersmag.
Og dog følte jeg, da Oto fortalte mig den -
- at hun gav mig noget værdifuldt.
Hr. Kafuku...
Så vidt jeg ved, var Oto en meget dejlig kvinde.
Selvfølgelig ved jeg kun en brøkdel af det, som De ved om hende.
Og dog er jeg overbevist om det.
De boede sammen med dette dejlige menneske i over tyve år.
Det bør De være dybt taknemmelig for. Det synes jeg i hvert fald.
Men uanset hvor meget man tror, at man forstår en anden -
- og uanset hvor højt man elsker denne person -
- vil man aldrig kunne se helt ind i en andens hjerte.
Det vil bare gøre ondt.
Men når det gælder ens eget hjerte -
- burde man, hvis man virkelig gør sig umage, kunne se ind i det.
Så mon ikke vi begge to burde prøve...
at se ind i vores egne hjerter -
- og gøre vores bedste for at forstå os selv.
Hvis De virkelig ønsker at se et andet menneske -
- bliver De nødt til...
at turde se på Dem selv, som De er.
Det mener jeg i hvert fald.
Bare kør.
Det lød ikke, som om han løj.
Jeg ved jo ikke, om det er sandt eller ej -
- men for ham var det, han sagde, sandt.
Det kan jeg mærke, fordi jeg er vokset op sammen med en løgner.
Jeg var nødt til at gennemskue løgnen for selv at overleve.
- Er du sikker? - Ja.
Nu skyder de igen! Som gæssene dog hidser sig op!
- Uh, så sku' da også. - (Grib ham! Han er gået fra forstanden!)
- Slip, slip, siger jeg! - Lad være, Jeléna. Lad mig være!
Hvor er han?
- Åh, der er han! - Nej!
Ramte jeg ikke? Endnu en forbier?
Åh, fandens.
Fanden tage det!
Tag mig væk herfra! Tag mig væk!
Hvad er der med mig?
Dræb mig. Jeg kan ikke blive her!
Hvad laver jeg?
Okay.
Hvis I fortsætter sådan, vil jeg kunne slå Serebrjakov ihjel.
Nu er historien der.
Takatsuki, det var virkelig godt.
Takatsuki... Hvad er der?
Jeg hedder Kato og kommer fra Hiroshima politi. Undskyld...
Koshi Takatsuki?
- Ja. - Kan vi tale sammen?
Bare sig det her.
Søndag den 24. November -
- ved halvottetiden om aftenen sloges du med en mand i Shintenchi Park.
Du slog ham i hovedet. Er det korrekt?
Det blev fanget på et overvågningskamera.
Manden døde på hospitalet i går.
Ja... Det så jeg godt i nyhederne.
Det var mig. Det er helt korrekt.
Vil du følge med til stationen?
- Må jeg skifte tøj først? - Ja.
HIROSHIMA POLITI
Advokaten siger, at hr. Takatsuki har tilstået vold med døden til følge.
- Kan jeg tale med ham? - Ikke lige nu.
I stedet vil jeg gerne vide, hvad vi gør med forestillingen?
- Behøver vi beslutte det nu? - Ja, det bliver vi nødt til.
Jeg vil mene, at vi har to valg.
Vi kan enten aflyse, eller også spiller De med.
Det kan jeg ikke.
De kan jo alle replikkerne.
Det vil være bedst, hvis onkel Vanja taler japansk ligesom Takatsuki.
Yoon-su.
Hvorfor skal vi tale om det nu?
Jeg kan ikke.
Så lad os aflyse forestillingen.
Det vil være det bedste, ikke?
- Giv mig lidt tid. - Vi kan vente i to dage. Ikke længere.
Det er forstået. Jeg vender tilbage.
Kender du et sted, hvor jeg kan tænke i fred og ro?
- Åh... - Jeg finder på noget.
Hvad med Kamijunitaki?
Vil du vise mig det sted, hvor du voksede op?
Der er ingenting der.
Men hvis det er okay...
Det er så fint.
Jeg kan godt overtage lidt.
Vi er nødt til at skiftes, hvis vi skal nå det på en dag.
Det vil jeg ikke.
- Hvorfor ikke? - Fordi det er mit arbejde at køre.
Jeg kan godt holde mig vågen i et døgn.
- Mange tak. - Du kan godt hvile dig lidt mere.
- Jeg kan sove på færgen. - Javel så.
- Den dag Oto døde... - Ja?
Sagde hun, at hun ville tale med mig om noget, når jeg kom hjem.
Hun lød blid, men også meget bestemt.
Jeg skulle ikke noget den dag, men jeg kørte bare rundt på må og få.
Jeg kunne ikke tage hjem.
Når først jeg kom hjem, ville det aldrig blive det samme igen.
Da jeg kom hjem sent på aftenen, lå Oto på gulvet.
Jeg tilkaldte en ambulance...
men hun kom aldrig til bevidsthed igen.
Hvis bare jeg var taget hjem lidt før.
Det tænker jeg hver eneste dag.
Jeg... slog min mor ihjel.
Da jordskreddet ramte vores hus -
- var jeg også derinde.
Det lykkedes mig at kravle ud fra det sammenstyrtede hus.
Lige da jeg kom ud, stod jeg og kiggede på det halvt ødelagte hus.
Netop da skred jorden yderligere og ødelagde huset helt.
Min mors lig blev fundet under huset.
Jeg vidste, at hun var inde i huset.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg ikke tilkaldte hjælp eller forsøgte at redde hende.
Jeg hadede hende, men det var ikke kun derfor.
Arret på min kind stammer fra den ulykke.
Det kan vist fjernes næsten helt ved en kosmetisk operation -
- men jeg har ikke lyst til at få det fjernet.
Hvis jeg havde været din far -
- ville jeg have lagt armen om din skulder og sagt...
at det ikke er din skyld.
At du ikke har gjort noget forkert.
Men det kan jeg ikke sige.
Du slog din mor ihjel.
Og jeg slog min kone ihjel.
Ja.
Op at skændes med Yamauchi i Hiroshima -
- gik til angreb og slog ham flere gange i hovedet.
Yamauchi blev kørt på hospitalet og er siden død.
Takatsuki er skuespiller og har spillet med i mange tv-serier og film.
Da det blev afsløret, at han havde været sammen med en mindreårig -
- sagde han aftalen med sin agent op og arbejder nu freelance.
Godmorgen.
BLOMSTER OG GRØNTSAGER
- Er det her dit...? - Måske.
Det ser helt anderledes ud.
Kan vi gå helt op?
Det er huset.
Min mor... havde to personligheder, hvor den anden hed Sachi.
- Sachi. - Ja.
Hun dukkede op første gang, da jeg var 14 år.
Hun sagde, at hun var otte år, men hun blev ikke ældre de næste fire år.
Sachi dukkede tit op, når min mor havde gennembanket mig.
Det var, som om hendes hjerne og den voksne krop ikke passede sammen -
Og hun kunne ikke rigtig bevæge sig.
Hun forsøgte at gå og faldt omkuld.
Det endte altid med, at hun blev siddende helt stille.
Sachi kunne godt lide hjernevridere.
Og vi lavede krydsord sammen.
Hun græd meget helt uden grund.
Når hun gjorde det, holdt jeg om hende og gned hende på ryggen.
Jeg kunne godt lide, når det var sådan.
Det sidste smukke, der var tilbage i min mor -
- blev kondenseret i Sachi.
Sachi var...
min eneste ven.
Jeg ved ikke, om min mor virkelig var sindssyg...
eller om hun bare spillede skuespil for at få mig til at blive.
Men selvom det var skuespil -
- kom det fra hendes hjertes inderste.
For min mor var det at blive til Sachi -
- en måde at overleve i en helvedeslignende virkelighed.
Dengang med jordskreddet...
vidste jeg godt, at min mors død også betød Sachis død.
Alligevel...
gjorde jeg ingenting.
Jeg er beskidt.
Hr. Kafuku, hvad angår Oto...
vil det så være svært for Dem at acceptere hende som den, hun var?
Måske var der slet ikke noget mystisk ved hende.
Er det svært at tro, at hun bare var, som hun var?
At hun elskede Dem inderligt -
- selvom hun hele tiden var sammen med andre mænd -
- virker hverken selvmodsigende eller løgnagtigt på mig.
Er det mærkeligt?
Undskyld.
Jeg...
skulle være blevet mere såret.
Tænk, hvad jeg gik glip af.
For jeg var dybt såret.
Så jeg var ved at blive sindssyg af det.
Men... netop derfor...
lod jeg som ingenting.
Jeg lyttede ikke til mig selv.
Og derfor mistede jeg Oto.
For evigt.
Først nu forstår jeg det.
Jeg vil så gerne se Oto igen.
Hvis jeg kunne, ville jeg skrige ad hende.
Jeg ville skælde ud.
Over at hun løj for mig.
Og så ville jeg sige undskyld.
Fordi jeg ikke lyttede til hende.
Fordi jeg ikke var stærk.
Jeg vil gerne have hende tilbage.
Jeg vil gerne have, at hun er her.
Jeg vil gerne tale med hende igen.
Jeg vil se hende igen.
Men det er for sent.
Det kan ikke gøres om.
Det er slut.
De, der overlever, bliver ved med at tænke på de døde.
Og sådan vil det på en eller anden måde altid være.
Og du og jeg bliver nødt til at lære at leve med det.
Vi er nødt til at leve videre.
Og det skal nok gå.
Vi to skal nok...
klare det.
Jeg vil ikke tie! Stop, jeg er ikke færdig!
Du har ødelagt mit liv. Jeg har ikke levet.
Takket være din nåde har jeg misbrugt og ødelagt de bedste år af mit liv.
- Du er min værste fjende! - Jeg kan ikke.
- Hvad ønsker du af mig? - Jeg går.
Hvilken ret har du til at tale til mig på den måde?
Du er et nul!
Hvis godset er dit, så tag det! Jeg har ikke brug for det!
Jeg rejser fra dette helvede! Jeg kan ikke mere.
Jeg havde talent, var begavet og modig.
Der kunne være kommet en Schopenhauer eller en Dostojevskij ud af mig.
Jeg bliver sindssyg.
- Mor, jeg er fortvivlet! - Lyt til professoren.
Mor, hvad skal jeg gøre?!
Nej, sig ikke noget. Jeg ved selv, hvad jeg skal gøre.
- Du skal komme til at huske mig! - Jean!
Sonja.
Jeg har det svært.
Hvis bare du vidste, hvor svært jeg har det.
Hvad skal man gøre?
Livet skal leves.
Onkel Vanja, vi vil leve.
Vi vil leve igennem en lang, lang række af dage -
- og lange aftener.
Vi vil tålmodigt bære de prøvelser, som skæbnen sender os.
Uden at unde os selv ro...
vil vi arbejde for andre.
Både nu og i vores alderdom.
Og når vor time kommer -
- vil vi ydmygt dø.
Og der...
på den anden side af graven, vil vi fortælle...
hvordan vi led.
Hvor vi græd.
Og hvor bittert det var for os.
Og Gud vil få...
medfølelse med os.
Og du og jeg, onkel -
- vil opleve et liv -
- som er lyst, smukt og elegant.
Vi vil finde glæde.
I medfølelse og med et smil -
- vil vi se tilbage på vores nuværende ulykke.
Og til sidst vil vi finde hvile.
Det tror jeg, onkel.
Det tror jeg inderligt og stærkt.
Når den tid kommer...
skal vi finde hvile.
- Vil du have en plasticpose? - Nej tak.
- Samler du på point? - Nej tak.
Oversættelse: Mette Holm Oneliner
...:::Tilpasset og Rettelser af Firewalker:::...