Připraven?
Vem to víc zespod. Bude vypadat větší.
- To myslíš vážně, Reynaldo? - Co je?
Je rozmazaná.
Sakra. Doufám, že nás ještě netrumfli.
Už jsem unavený, Reyi.
Mě už taky bolí záda a palce u nohou,
ale nemůžeme odjet jen s tímhle.
Už tě bolí palce? Vždyť jsme zatím jen blbli.
Ta zasraná dna mi nedá pokoj.
Dna, bolesti zad, problémy s prostatou...
Jsi na tom fakt bídně, kamaráde!
- Pomůžu vám. Podejte mi pušku. - Ani náhodou.
Ustup.
- Tak jo. Jedeme. - Dobře.
Done Reyi.
Počkej. Vydrž.
Zastav.
Je padesát metrů od nás.
Osmerák?
Ne. Spíš šesterák.
Mám ho.
Dostals ho?
Jedeme.
- Co je? Děje se něco? - Musím čůrat.
Do hajzlu.
Rosito, podej mi opalovací krém.
Děkuju.
Done Reyi.
Podívejte.
Rosito, podej mi ten krém.
- Tady, done Reyi. - Děkuju.
Done Reyi.
Podívejte.
SEVERNÍ NEBE NAD PRÁZDNOTOU
Na. Raz, dva...
A úsměv!
To je ono!
Pojďme završit tuto oslavu...
jednoho z největších lovců v Nuevo Leónu. A taky v Texasu.
A v Mexiku. Na celým světě, hergot!
- Správně! - Přesně!
No tak!
Na zdraví dona Reynalda!
- Proslov! - Jo, sakra!
Proslov, done Reynaldo!
- No tak! - Prones řeč!
Proč ne?
Co mám říct?
Jsem moc rád, že vás tady všechny mám.
Je tu rodina Garzy Ramíreze,
Garzy Garzy i Garzy Martíneze, nemám pravdu?
A vlastně každý, kdo...
Koho mám na tady na ranči.
Takže tu buďte jako doma.
- Co? - Tenhle ranč je ta nejcennější věc,
kterou mi táta nechal. No ne? Tady... Tady jsme vyrostli.
Jsem tu odmala. Vyrostl jsem tady se svým bratrem Arnulfem.
Který je někde tady. Kde je? Tady je! Že jo?
A viděli jsme tu vyrůstat i naše děti.
No a prostě... Zase se blíží ta doba.
Blíží se výročí ranče.
A taky tomu bude dvacet let, co táta umřel.
Naučil mě, jak to na ranči chodí. Naučil mě lovit.
Ale hlavně že rodina je na prvním místě. Přede vším.
Kromě Garzy Ramíreze. Říkával, že jsme banda vidláků.
Ty jsi ještě horší!
- No tak! - Jo!
Na zdraví.
Na zdraví všech tam vzadu! I tady!
- Byli jsme první. No, skoro... - Jo, jasně.
No tak, Tello. Řekni mi pravdu.
Střelils ho ty, co? Když jsem se byl vyčurat.
Ne. Jak tě to napadlo? Já? Ani omylem.
- Byl 200 metrů daleko. - No jo. Z té dálky ho zastřelil.
Rey by ho nikdy netrefil přímo do lopatky.
Říká se to.
Vždyť ten se občas netrefí ani do mušle.
- Kdopak to přijel? - Nazdar. Jak je, Reyi?
- Dlouho jsme se neviděli. - Jo. Byli jsme hned za tebou.
Jsem rád, žes přišel. Tys nějak vyrostl.
- Myslíš? - No, horizontálně.
Vlastně jsem zhubnul. Byl jsem tlustej jako prase.
Dědic dorazil.
Jak je, strýčku?
Rád tě vidím.
- Jak to jde, tati? - Máš se dobře, synku?
- Prošvihl jsi předávání ceny. - Měl jsem problémy v práci.
Na výmluvy jsi fakt machr. Proboha.
Chlapče!
Jak to jde, strýčku? Gratuluju k divočákovi.
To je něco. Koukni! Krásný druhý místo.
Měl bys s dětmi přijet na velikonoční pomlázku.
Bereš sem rodinu na Velikonoce?
- Ano, jistě. - Jak se máte?
Od toho incidentu s Ramosem bych sem radši jezdil sám.
Nechci, aby sem dcery nebo Lorena jezdily.
Přeháníš to.
- Jdi do háje. - Ne, ty jdi do háje.
Co se stalo?
Nic. Je jen nasranej, že jsem vyhrál.
Pojď si dát sele.
Vyprávěj jim o tom telefonátu.
Mému tchánovi volal
jeden z těch kriminálníků, co volají z vězení.
Jo. No a stalo se to, že...
Volal mi jeden z těch vyděračů.
A povídá:
„Hele, jestli nám nedáš do zítra tolik a tolik,
„ufiknem ti koule, sráči.“ Nechápal jsem, co se děje.
- A cos mu na to řekl? - A já povídám:
„Tak to si sežeňte pořádnou mačetu, kreténe.“
Co čekali? Šejdíři!
Tos jim to ukázal!
Na zdraví!
- Bavíš se, tcháne? - Skvěle.
Hele, poslouchej, než zapomenu.
Lalita říkala, že máte problémy s dodávkou vody.
Chtěl jsem ti říct, že jestli potřebuješ,
můžu promluvit s lidmi na ministerstvu, aby nám s tím pomohli.
- Děkuju, Raulito. - V pohodě.
Víš, že pro ranč chci jen to nejlepší.
A pro rodinu svojí ženy. Je to přece i moje rodina, ne?
Poslyš, synku.
Nechceš náhodou převzít můj ranč?
No, aspoň nebudeš říkat, že jsem tě nevaroval. Co?
No tak, to byla jen sranda.
Ale všiml jsem si,
že Elías o tyhle věci moc zájem nemá. Nemám pravdu?
A že Lily je divoška, to už víš, ne?
Co tím chceš říct?
No, chci říct, že je hodně volnomyšlenkářská.
A co má být zas tohle?
Ale nic, no. Povídám to jen proto, že mi Laura řekla...
No zkrátka že Lily chodí s tím budižkničemu
- a taky s nějakým námořníkem. - O čem to mluvíš?
S nějakým surfařem, myslím.
- Abych pravdu řekl, nejsem si jistý. - Když to nevíš jistě, nežvaň.
Hej!
Už jsou v sobě.
Je pravda, že růžový keř už odkvetl
A láska mého života
Se nevrátí
Děti se ptají na matku
Když vidí, jak se jejich otec V slzách utápí
Kéž bych tě potřeboval
A žadonil, aby ses vrátila
Ale u mě se nic nezměnilo
Ne, neměj o mě strach
Všechno zůstává jako dřív Jako když jsi tu byla
Pokračuj!
Skutečně, všechno je stejné.
Obrazy visí na stěnách, jak jsi je tam dal.
Bačkory jsou na obvyklém místě,
i tvůj župan zůstal, kam jsi ho položila.
Jediné, co se změnilo, je zrcadlo.
Pokaždé, když se do něj podívám, ukazuje mi člověka
s temnými kruhy pod očima
a vráskami, které se mi vrývají do tváře.
Do tváře, kterou jsi tolikrát hladila.
Kéž bych tě potřeboval
A žadonil, aby ses vrátila Ale u mě se nic nezměnilo
Ne. Neměj o mě strach
Všechno zůstává jako dřív Jako když jsi tu byla
Zatraceně.
- Drž ji pořádně. - Takhle je to dobrý.
- Ani nápad. Proto kope. - Jsem levačka. Pro mě je to dobrý.
Gonzalitosi, hej! Sakra!
- Tati! - Gonzalitosi, ke mně.
Koukej na to! To je jen štěstí začátečníka!
- Kde je kurva Gonzalitos? - Zůstal dole, lenoch.
Proč jsi tak sprostá? Proč „kurva“?
- Dej mi to. - Dobrý.
No dobře...
Co to je? Co to tam strejda Arnulfo pálí?
Kdo ví?
Ani jsem nevěděl, že je doma.
Pak tam zajedu.
Musíme rozebrat žaluzie.
- Kolik zbylo kukuřice? - Jen tyhle dva pytle.
Tak si napiš, že potřebujeme víc.
Řekni Lily, kolik potřebuješ, ať ti dá peníze.
Vezmi si pick-up, Tello.
Roso, osedlej Lorenza.
Hej, šéfe.
- Přemýšlel jsi o tom, co jsem chtěl? - Ano.
Ale teď nemůžu nikomu přidat, Tello.
Probereme to příští loveckou sezónu.
Lily říkala, žes ulovil jen husu. To stačit nebude.
Reyi.
- Reynaldo! - Co?
Mluvím s tebou.
Hledám klíč. Nevidělas ho? Určitě jsem ho měl tady.
Tys trefil jen jednu husu?
Prej „jen jednu“.
- Bude to pro všechny stačit? - Co? Ta kachna?
Ne, už jsem ji dal Wencesovi.
A co teda budeme jíst?
Vždycky nadáváte kvůli kachně, a přitom vám nechutná.
Říkals, že ji přineseš.
Když ji tak moc chtějí, musí si přivstat.
Jo, jasně. Na lov? Vždyť jim ani nepůjčíš pušky.
Měli by si koupit vlastní.
Víš, že Raulito je vychcánek.
Ty jsi ale komik.
Reyi, vždyť už ani nemáš mušku.
- Dobré ráno, tati. - Jak je, beruško?
Rozbila jsem to!
Ne! Beruška křupla vajíčko?
- Nevidělas moje klíče, zlatíčko? - Jsou u vstupních dveří, tati.
„Beruško.“
Sklapni.
- Dobré dopoledne. - Už je odpoledne.
- Dobré dopoledne. - Jak bylo na lovu?
Dobře.
Pomoz mi nastříhat papír.
Zlato, víš, že mi to moc nejde.
Nebo mi je pomoz pomalovat. Tak strašný to být nemůže.
Hej, kolik jsi toho vypil?
- Nedávej do nich tu svou marihuanu. - Máš zájem?
Víš, v kolik hodin sem přijede tvůj bratr?
- Nic neříkal, že ne? - Ne.
- Reyi. - Co?
Vzal sis kolchicin?
Jo.
Je všechno připravené?
- Ano, šéfe. Půjdu s vámi. - Ne. Proč?
Hele, nemáš klíč od skladu?
Ne?
Jdeš ven?
- Jo. - „Jo“?
Prosím tě. Jedu jen k Arnulfovi.
Je tu s Lorenou a těma holkama s protáhlými ksichty?
Jak to mám vědět?
Dobře. No tak, Sofíe, mám naspěch.
Kam spěcháš, mrzoute?
- Děti se za chvíli vzbudí. - Nezdržím se dlouho.
- Fajn. Doneseš mi avokáda? - Avokáda?
- Odkud? - Z města.
- To je strašná dálka. - Vicky!
Počkej, než se probudí sourozenci.
Hele, už jsem Tellovi řekl, aby upekl kozu.
- Kam jdeš, tati? - K Arnulfovi.
Nevezmeš ji s sebou?
Seď rovně. Tak.
Dědo, je mi horko.
Zlatíčko, koukej. Kanec.
Odjíždíš kvůli blbým krávám?
Kašlu na to.
- Co je? - Prý „kvůli blbým krávám“.
Jen si posluž.
Nejdřív se to stalo Ramosovým.
A pak... Vždyť víš.
A proč by se to samé mělo stát tobě?
Koukni na to!
Moje krávy jsou naprosto v pořádku.
Nebudu to kvůli bezcennýmu kousku půdy riskovat.
Necháváš tu Sako?
Ne.
A Winchesterovku?
Co s ní?
Jak jako? Máš ji, ne?
Co to povídáš? Proč bych ji proboha měl mít?
Každých pět let je to s tebou stejné.
- Za Winchesterovku jsem ti dal kobylu. - Ne. Ta puška je moje, Reynaldo.
To ty to každých pět let překrucuješ.
A teď jsi ji ztratil.
Myslím, že ty krávy byly nemocné.
Určitě jsi je nenaočkoval. Lakomče jeden!
Ramosovi se sčuchli se špatnými lidmi.
To není pravda, Reynaldo. Víš to moc dobře.
Pojď, beruško. Zastavíš se pak?
Jedeme s Lorenou a holkama do Monterrey.
No tak, ranč má výročí!
Musím to dobalit.
Dělej si, co chceš. Pojď, broučku.
Vyzvednu tě.
- Dědo, mně avokáda nechutnají. - Proč ne?
- Mějte se, šéfe. - Díky.
Avokáda jsou moc dobrá. Jedeme.
NÁKUPNÍ CENTRUM RESTAURACE
Babička dělá guacamole.
Hej, ne! Počkej na mě, Adriáne!
Zabili kozičku!
Proč brečíš?
- Budu mít noční můry. - Ale prosím tě.
Vzmuž se, chlapče. Neplač. Buď my, nebo oni.
Isis, pomoz mi prostřít.
- No tak, ty spratku. - Mami!
Ahojky. Líbilo se ti na koníčku, princezno?
- Vem to. - Máš rád guacamole, ne?
Ce je s tím klukem?
- Nehádej se, prosím tě. - Ahoj.
Ahoj, tati.
- Máš se, synu? - Děcka, strejda Elías je tady!
Přivedl klauna!
Krásná jako vždy.
- Fešáku můj. - Jsi strašnej, Elíasi.
Domluvili jsme se, že přivezeš nafukovací hrad.
Ten je tam taky. Cos myslela?
Pomůžeš mi, nebo by sis zničila nehty?
Mám co dělat s prezentací ranče.
Ukázala jsi mamce to tetování?
Kdy ses nechala tetovat, nezvedená dcero?
Je maličké, mami. A mám ho už čtyři měsíce.
Myslíš, že jsi nějaká kráva nebo co? Nejdřív ten kroužek v nose a teď...
- Jsi označkovaná? - Je malé. Podívej. Koukni na to.
Hrozné. Tátu trefí šlak, až to uvidí.
Je hezké. Večer mu to řeknu.
Vždycky když táta dorazí na ranč, začne být jako děda
a mluvit jako dlaždič. Dokáže ho snést jen Rosa.
Řekni, kdyby si na tebe otvíral hubu, páprda bláznivej.
V pohodě. Taky mluvím sprostě, tak se domluvíme.
To bys měla změnit, protože jedeš do Monterrey
a budeš s ním trávit celý den.
- Vážně berete Rosu s sebou? - Ano. Licha skončila. Neříkala jsem ti to?
- Licha? - Ano.
Nebyla to Carmen?
Ne, Licha. Ta ze San Luis Potosí.
Pamatuješ, ta jak všechno pokládala strašně opatrně.
- Nikdy se u tebe moc neohřejou, mami. - Ty kecko.
Máš přítele, Roso?
S takovou hezkou tvářičkou se ti tam vdá, mami.
Nedovedu si představit, jak se Rosa doma o tátu stará.
Zvlášť v jeho současném rozpoložení.
Je ještě horší než Elías. Měla bys ho vidět.
Nepříjemný.
Mami, potkaly jsme s Lily Elíasova kamaráda.
- Ne! - Do prdele.
- Ne! - V pořádku.
- To snad ne. - Co je? Uklidni se. To nic.
Co se děje, mami?
- Co je? - Nic.
No tak, co je? Na.
- Tumáš. - To nic.
To ta blbá menopauza. Zapomněla jsem, že jí procházím.
Možná máš menopauzu, ale určitě se nepotíš jako prase. Hele.
- Koukni na to. - Fuj. Proboha.
- To je odér. - Ble!
Kam chceš ten nafukovací hrad?
- Kam ho dáme? - Třeba tamhle.
Tam moc svítí slunce. A jak ho tam zapojím?
Co potřebuješ?
Všechno. Řekni mi kam a já to na tu párty připravím.
Tello!
Sežeň tomu klaunovi prodlužku, jo? Dělej, neflákej se.
A děti?
Zůstaly s Claudií.
Říkal jsem, abys je přivedl.
Neviděl jsem je od tvých narozenin.
- Vždyť už mě ani nepoznají. - Já vím, tati, ale nešlo to.
Jak jde papírování?
Děláme na tom. Snad to brzy podepíšeme.
Eugenio říkal, že jsi za ním nezašel.
Nakonec mi poradil kamarád, tak jsem ho nechtěl otravovat.
A co ti poradil? Jak nedostat děti do péče?
A ty? Máš novou přítelkyni nebo tak něco?
Ne.
A ona? Stěhuje se k tomu kořenovi?
Myslím, že se budou brát.
- A co dělá? - Nevím. Myslím, že je právník.
Tak to je asi do péče nedostaneš.
Poslyš.
Nemůžu najít tátovu pušku. Neviděls ji?
Ne.
Tello!
Posyp to nehašeným vápnem.
Roso!
Máš babu.
Ty máš babu.
Máš babu.
Tenhle strom...
Zasadil ho táta.
Když jsem byl ještě mrně.
Starý asi jako Vicky. Že jo?
Tak jo, synku. Pověz nám, jak to bylo s rančem.
No...
Tak jo. Dobře.
Děda Reynaldo, který přišel ze Španělska...
- Ne... - Jo. Už vím.
To pradědeček Arnulfo přijel ze Španělska.
Dědeček Reynaldo se narodil v Monterrey.
- Nech ho mluvit. - Musí to říkat správně.
- Tak jo... - Nech ho.
Děda Reynaldo zdědil nějaké pozemky v Arteaze. Že jo?
- Co se děje? - Nic.
A v Arteaze se seznámil s babičkou Cordelií.
Protože učila ve škole...
Proč to říkáš? K čemu to je?
- Reyi, nech ho to doříct. - Ať to přeskočí a povídá o pumě.
Tak to řekni ty, tati. Nebo vy dva, chytráci.
- Jestli dovolíš, tcháne... - Tak jo, Roso.
Vyprávěj to těm tupounům ty, třeba se to naučí.
- Ne, neznám to. - Nepovídej!
- Vyprávěl jsem ti to mockrát. - Děda tady sháněl pozemek.
Jednou narazil na pumu. Vzal Winchesterovku a zastřelil ji.
A na tom místě se rozhodl postavit ranč.
- Jak snadný. - Je to tak, ne?
- Ano. - Tak to bylo, táto.
- Jo. Moc jednoduchý. - To je celé.
Táta hledal...
pozemek.
A někdo mu řekl, že tady teče potůček.
Řekl si, že to půjde omrknout.
Odmala mě s sebou bral všude,
takže jsem šel s ním.
Pamatuju si to, jako by to bylo dnes.
Celý den jsme strávili na slunci, byli jsme utahaní
a najednou jsme ve křoví viděli pohyb. Mysleli jsme, že je to zajíc.
Ale nebyl. Byla to puma.
Táta tenkrát ještě nelovil. Byl to obyčejný dělník.
Myslel si, že by nás mohla napadnout.
Odstrčil mě stranou,
popadl Winchesterovku a...
Prásk, střelil ji. Ta zdrhala, panečku!
Utíkala, ale byla raněná a nechávala krvavou stopu.
Táta mi řekl: „Budeme ji sledovat.“ Tak jsme šli za ní.
Rostla tady spousta sladkých akácií a kaktusů...
Nakonec už se tím nedalo prodírat.
Táta povídá: „Počkej tu.“
Vstoupil do toho, skoro se plazil a šel pumě po stopě.
A protože byla raněná, skočila na něj, jakmile ho uslyšela.
Vypadalo to, že ho chce obejmout. Představte si to. Jo.
Snažil se pušku co nejlíp uchopit, zvedl ji
a prásk, střelil tu pumu znovu.
Myslím, že když se tenkrát bránil,
poprvé přišel na chuť tomu vzrušení, co člověk zažívá,
když se chystá vzít zvířeti život.
To, co se stalo, bylo tak důležité,
že se táta...
rozhodl utratit za tyhle pozemky poslední halíř.
A právě tady,
kde tu pumu skolil, zasadil tenhle pomerančovník.
Můj drahý otec proměnil smrt v život.
Už je tu velikonoční zajíček?
Ne. Cesta sem je strašná.
Tcháne, chtěl jsem s tebou mluvit.
Jeden můj kamarád je vystudovaný agronom.
- Nevím, jestli ti o něm Lalita říkala. - Ne.
Je to machr! Studoval na Monterreyském technologickém institutu.
Vyzná se v citrusech a čiroku.
- Tati! - Co?
- Pojď se podívat na mou prezentaci. - Později, zlatíčko.
- Kdy? - Po obědě.
Je malý, protože je to tu daleko.
Měl ses na to připravit.
Jinak si příště najmu jiného klauna.
- Je to profesionální služba. - Já to chápu.
A zábavná párty.
- Ne. To vepřové ještě není. - To je na večer? Pro nás?
- Co to bylo? - Ta holka! Co se stalo?
- Isis, cos to provedla? - Počkej, Lauro!
- Pojď sem, beruško. - Co se stalo?
- Co je s tím hradem? - Nevím.
- Musela tam něčím hnout. - To sotva.
„Před Ním je nahé samo záhrobí,
„neskryje se před Ním říše záhuby.
„On prostírá severní nebe nad prázdnotou,
„nad nicotou zavěsil zemi.
„On váže vody do oblak,
„mračno pod nimi se však netrhá.“
Jób 26:6-8.
Úžasné, chlapče!
Teď odříkej modlitbu.
Děkuju ti, Pane, za svou rodinu,
za přátele a za Avengers.
Za Avengers!
Ve jménu Otce, Syna i Ducha svatého. Amen.
- Ten posranej hrad se vyfoukl? - Jsi huba nevymáchaná.
Myslím, že mu jen došla šťáva.
Řekl někdo Tellovi, ať zkontroluje transformátor?
Já ne.
Tello, běž zkontrolovat transformátor!
Já to udělám!
- Roso. Roso! - Takže teď si šéfuje sama?
- Nech ji být. - Kašleme na to. Pojďme jíst.
Už jsou čtyři hodiny.
„Jsou čtyři hodiny!
„Nadešel čas k zamyšlení.
„K čemu je člověku dobré ovládnout svět,
„když při tom ztratí sám sebe?
-„Kvůli rádiu, kvůli televizi...“ -Už dost. Nemusíme to slyšet celé.
To stačilo.
Kdo to je?
Kdo je to, Reyi?
Začíná být fakt vedro, co? Měli bychom jít dovnitř.
Ani náhodou. Je tu skvěle.
Reyi... Ne. Jedou... Ne.
- Vemte děti. Rychle. Reyi... - Jdi s maminkou.
- Pojď sem, Elíasi. Elíasi... - Ta holka, Raúle!
Elíasi, jdi do domu.
Běž.
Dobrej. Don Reynaldo, že jo?
Nazdar.
Ricardo Guzmán.
Všude ve městě maj zavřeno,
tak jsme chtěli omrknout, jestli bys nám nedal tacos.
Hej, Tello. Dej tady chlapcům dušený ledvinky.
Ne, žádný ledvinky. Přihoď nějaký plecko.
Kristepane.
- Kdo vůbec jste? - Nestarej se.
V pohodě, jen hlídkujeme po okolí.
Tohle je moc nebezpečná oblast. Určitě už jsi o tom slyšel.
Nemůžem si to sníst tady?
Ne, příteli. Pořádáme rodinnou oslavu.
Budu ti říkat „taťko“, jestli chceš.
Ne, dělám si prdel. Přišli jsme v úctě, kámo.
Když je řeč o úctě...
Máte zájem o ochranu, ne?
Budeme hlídat i jiný ranče. Jo?
Ještě se vrátíme, jestli sis to nerozmyslel.
Poslyš, kamaráde.
Už se sem radši nevracejte, jo? Nebudu se opakovat.
No dobře, jak chceš. Hele, dals tam tortilly?
Jedeme. Ať nám to nevystydne.
Sbohem, příteli.
Dobrou chuť. Brzy se uvidíme.
Jedou pryč.
- Co to sakra bylo, tati? - To nic, beruško. Neboj se.
- Posaď se, pojď. - Reyi.
- Reyi, kdo to byl? Co říkali? - Nic. To nic. Sedni si.
- Řekni mi to, zlato. - Klid, neboj.
Tak se asi najíme a pojedeme, ne?
- Pojeďme hned. - To ne.
V pohodě, všichni si zas sedněte.
Byli to jen nějací flákači, co chtěli kus žvance. Sedněte si.
Ty je znáš?
- Jo. Sedej, Elíasi. - Nelži, Reyi.
Jedeme. Děti jsou unavené.
Řekl jsem, že ne. Ještě je brzo. Pojďme jíst. Sedni si, Raúle.
- Posaď se, zlatíčko. - Tak.
Hej, Vicky. Nechceš se posadit dědovi na klín? Jo?
- Jdi za dědou. - Tak pojď.
Guacamole, mami?
- Vem si něco. - Sakra. Vzali plecko.
Zůstaň tady, princezno. Teď se napapáš.
Kde je Rosa?
- Vezmu si kousek. - Zlato, neboj se.
Je to v pořádku, neboj.
Tak jo.
Lovec chodí po lese.
Střelí divočáka a zjistí, že mu došly náboje.
Povídá: „Zatraceně! Došly mi náboje. Jak se dostanu domů?“
Tak se vydá ke své chatě,
polomrtvý strachy hlídá, co se kde šustne.
Po chvíli narazí na pumu.
Ten lovec, který nevěřil v Boha, říká: „Budu se modlit.
„Nic jiného mi nezbývá.“ Podívá se vzhůru a říká:
„Pane, nedovol té pumě, aby mě sežrala. Ať se mi klidí z cesty.“
- To už došel benzin? - Jo.
Proč jste mi to neřekli?
Ještě je něco ve skladu.
- Zítra ty pojistky opravím. - Jo.
A puma odešla, aniž by mu ublížila.
Hej...
Co je s Brauliem? Táhne to se špatnou partou?
Připrav táborák.
Lovec se znovu vydá na cestu. Najednou mu zkříží cestu medvěd.
Obrovský zuřivý medvěd.
Lovec se dá znovu na modlení. Podívá se k nebi a povídá:
„Pane, prosím, ať je medvěd milosrdný
„a nesní mě.“
A medvěd poklekne.
- To ne! - No tak!
Ten obrovský strašný medvěd...
To musí být vtip!
Poklekl. A co myslíte, že udělal?
- Co? - Začal se modlit.
Ne!
- Ten medvěd málem vytáhl růženec. - Ale no tak!
Začal se modlit, a tak lovec Bohu poděkoval.
- Ne. Přestaň. - Podívej se mi do očí.
Co se stalo s tou krávou?
No chcípla, co jinýho?
Co šéf ví, že tě tak podezírá?
Mě? Nic. Co by měl vědět?
Když toho kreténa vidí, je celý podrážděný.
- Já jdu. - Dobře. Takže se zas modlí
a říká: „Děkuju ti, Pane, že jsi ke mně tak dobrý.“
Ale pak slyší medvěda,
jak na kolenou něco šeptá.
„Děkuju ti, Bože. Požehnej tomuto jídlu, které se chystám sežrat.“
Ale ne!
Došlo vám to, ne? Medvěd ho sežere!
Dá si k večeři toho lovce.
- Co se stalo? - Nevím.
Co se stalo?
- Co se stalo, synku? - Mami.
- Co je? Řekni. - Mami.
Je tam někdo?
Tello!
Co se děje?
Přineste lopaty!
Elíasi!
- Kde je Elías? - Potřebujeme víc hlíny!
Pokračujte!
- Víc hlíny! - Jdu na to!
Musíš jim zaplatit, Reynaldo.
Není to tak jednoduché, mami.
Budou chtít peníze jednou, pak zas a znova. Je to nekonečný příběh.
Ne. Musíme to udělat správně.
- Gregorio má kamaráda u mariňáků a... - Gregorio?
No, myslel jsem, že by mohl pomoct.
Budete jim muset zaplatit, done Reynaldo. Není zbytí.
Děkuju, Roso, ale tohle je rodinná záležitost.
Možná by bylo nejlepší... No, mohli bychom ranč prodat.
Reyi, pojeďme odsud.
Měli bysme aspoň zavolat policii. Můj strýc má...
Ne. Je tu problém s vodou. Zavedeme ji sem a pak to prodáme.
Ne.
Strkat trubky do potoka, to se mi nezdá.
Můžeš tam jít? Nechtějí spát a já už toho mám plné zuby.
Počkej. Lalito. Vymýšlíme, co dělat.
Raúle.
Mohl bys, prosím tě?
Hned se vrátím.
Hlavu vzhůru, rodino. Všechno bude dobrý. Uvidíte.
Děkuju, synku.
Kolik chtějí?
Nemůže to být moc.
Takže?
Odjedeme.
Ale nedám jim ani floka.
Přes to nejede vlak.
- Seď rovně. - Pojď sem.
Jedeme!
Pojď, Vicky! Hele, fešanda!
Opatruj se, Lalito.
- Mám tě ráda, tati. - Díky, že jste přijeli.
- Dej vědět, kdybyste něco potřebovali. - Ano.
Pápá, dědo! Máme tě rády!
Ahoj, holčičky. Líbám vás.
Výborně.
Elíasi!
Vezmi matku, Lilianu a taky Rosu.
- A ty? - Dobře.
Bez tebe nikam nejedu. Jasný?
Navíc se do tý krabičky od sirek všichni nevejdeme.
Pojedu svým pick-upem, ty vezmeš svůj a pojedeme za sebou.
Odpoledne vás doženu.
Tello, konečně jsi tady! Kde je Rosa?
Ať sem přijde. Odjíždějí. Já vás dojedu.
Odjedeme, ale pěkně jim to tu znepříjemníme. Jo.
Mám zjistit, co ti mariňáci?
Fajn.
Mám tě rád, tati.
Tello.
- Tohle je tvůj domov, ne? - Jo.
„Jo?“ Víc mi neřekneš?
Hele...
Dáme na plot víc ostnatnýho drátu.
A na hlavní cestě vykopeme příkop.
Myslím, že tudy se sem ti parchanti dostali.
A zabedníme všechna okna a dveře.
To zní dobře, done Reyi.
- Hej, pane. - Jo?
- Zabedníte i náš dům? - Jo.
Nemám kam jít.
- A odjíždíte i s Rosou? - Jo.
Je těhotná.
Proč jsi nejela s Elíasem?
- Nevím. - Bude to blbý, jestli tvůj táta nezaplatí.
Pamatuješ, jak jsi mu taky řekla „táto“?
To jsem byla ještě malá holka. Drzá.
- Tady je voda. - Jen tak?
Jen tak.
Žádné další trubky nepotřebujete.
Už nemá smysl se tím zabývat.
Tím, že to bude blbý, a bůhvíčím ještě.
Nějakou dobu už to blbý je.
A bude hůř. To stoprocentně.
Nech toho.
Ty a Tello spolu něco máte, viď?
A ty s tím námořníkem.
Proboha! Není to žádnej námořník!
Je surfař.
Chci se k němu nastěhovat, ale rodiče to ještě neví.
Proč bys jim to měla říkat? Jsi dospělá.
A ten skateboard?
Co?
Nemáte ponětí, jaký to je, žít tady.
Děláte, že víte, ale...
Přijedete, obujete si kovbojský boty a plácáte náboje.
Pak nasednete do pick-upů, dáte klimu na max a jste fuč. Nemám pravdu?
Pojďme se podívat, jak jim jde ten příkop.
Kopání prej těhotným prospívá. Viď, Tello?
Kde je sakra ten Braulio?
Přijde později.
Roso, běž dát dobytku vodu. Běž. Lepší dřív než později.
A ty, Liliano. Mám ti říct, ať zůstaneš, abych tě přiměl odjet?
Odvez mámu do Monterrey. Tady jen překážíš.
Tello...
Tello!
Pojď, jdeme! Nech toho!
Dělejte! Do auta! Rychle!
- Co se stalo? - Zůstaň v kuchyni.
- Reyi! - Nic. Jdi do kuchyně!
Já ho zastřelím, done Reynaldo.
Tello, vem brokovnici a jdi dozadu.
- Připravený, táto? - Dneska si smlsneme, Liliano.
Umím líp mířit než ty, tati.
- Chyť ji pořádně. - Jsem levačka, už jsem ti to říkala.
Počkej, zlatíčko. Čekej.
Do prdele...
- Kruci. - Co to je, hergot?
Dobrý den.
Jsem velikonoční zajíček. Přijela jsem na tu oslavu, ale ztratila jsem se.
Prosím tě, holka, ta oslava byla včera!
- Dnes není patnáctého? - Ne, to bylo včera.
- Hergot. - No jo, promiňte, ztratila jsem se.
Ne. Takový haló...
Dobrý?
Zítra ráno mámu odvezeš domů.
- Já tu ještě den zůstanu. - Proč?
Je tu spousta práce.
Neboj se.
Málem jste toho zajíčka zabili.
Ale ne. Myslíš, že bych vystřelil, když jsem ji viděl?
No tak Lily. Lily ji málem zastřelila.
Tenhle ranč není nic než křoví a prach.
Nic víc.
Nelíbí se mi, jak se chováš k Elíasovi.
A on tě zbožňuje, chudinka.
Vždyť já jeho taky.
Proč mu to nedáváš najevo?
Tahle země tady byla dřív, než tu tvůj táta
údajně ulovil tu pumu a zasadil pomerančovník.
To „údajně“ vynech, Sofíe.
Už tu předtím byla, Reyi.
A bude tu i potom.
- Pardon. - Promiňte. Omlouvám se.
- Dobré dopoledne. - Už je odpoledne.
Kde je zajíček?
Říkala, že spěchá na další oslavu.
Kafe?
- Jak to jde? - Pomalu, ale jistě.
Tello, hele...
Řekni Brauliovi, ať vyřídí kámošům,
že jim zaplatím.
Bydlí u Lucia Blanca. Znám je, ale nejsou mí přátelé.
Jsou ozbrojení?
Jako všichni tady. Jen se dostali na scestí.
Podívej, Braulio.
Zaměstnávám tě už od mala.
Přísahám, že s nimi nic nemám.
„Přísahám.“
Řekni jim, že jim zaplatím.
V Lomitas je voda, tati.
Je to pravda. Rosa ji našla tím svým proutkem.
- Ne. Jak je to možné? - Je to tak.
Stačí nám jen pumpa, to je všechno.
- Promluvíme si pak, jo? - Ano.
Opatruj se.
- Jo. - Tak běž.
Tello, nech už toho a jdi je vyprovodit na silnici.
A ty sebou pohni, Roso. Jedeme!
- Rosa nikam nejede. - Dobře.
Tak to budeš muset dělat, co se ti říká, jako ostatní.
Co je?
To ta menopauza.
- Brzy se uvidíme. - Jo.
- Tak už jeď. - Jo.
Do ramena, zmrde.
Roso!
Dneska budeš držet hlídku, jo?
Vezmi mě.
Las Gotas.
Las Gotas. Tady Naranjo seshora. Slyšíte mě?
Tady Las Gotas.
- Guzmáne. - Hej, žádná jména.
Dobře.
Je připravený.
Zaplatí.
Fakt? Tak fajn. Stavíme se později.
Dobře.
To by bylo.
Na, synku. Dej si.
Chceš, Tello?
Ne. Děkuju.
Tím líp. Aspoň zbude víc pro nás, viď, Braulio?
Ne. Jsem v pohodě, šéfe. Měl jsem hlad, ale to maso je gumový.
A já do tebe vkládal takový naděje!
Děkuju.
Kdo vám to řekl?
A nechám si to.
To nemusíš prozrazovat, Roso.
To tys mě prásknul, co?
Tak mu řekni všechno, ty kryso.
Někdo mu to říct musel.
V kolikátým jsi?
No...
Asi ve druhým?
Zhruba.
Řekni mu to, Tello.
Jde o to, že není Tellovo.
Na ranč vtrhla banda lumpů.
Bůhví, kdo je otec.
Pitomej Tello.
A vy jste nic neřekli?
Dej mi ruku.
Cože?
Dej mi ruku, hergot.
Kde to sakra bylo?
Kam jedete?
Winchesterovka.
- Co je? - Tys o tom věděla taky?
Vstávej, hajzle. Dělej, smrade.
- Nechte ho, done Reyi. - Pojď sem.
- Svaž ho, Wencesi. - Ale proč, šéfe?
- Ale no tak, Tello. - O co jde?
- Tak pojď, chlapáku. - Pusťte ho, done Reyi. Klid.
- Já ho svážu. Jdeme. - Pane Rey, uklidněte se.
Nehýbej se.
- Mýlíte se, šéfe. - Drž hubu.
Nechte ho jít.
Tello, řekni mu, ať ho pustí.
Nechte ho jít, done Reynaldo.
Pro boha živýho.
A co když to neudělám?
Všichni jste zrádci.
Tello. Pusťte je dovnitř. Teď.
Šéf už jde, myslím, že šel pro prachy.
Super.
Jak je, Roso? Proč ta vážná tvář?
Usměj se, holka.
Tak jo.
Pak mi řekneš, jak ty peníze chceš.
V hotovosti, na účet nebo PayPal. Nebo ti můžu zaplatit chlastem. Jak chceš.
Šéf ti zaplatí.
Nic za to nechceme. Jen nás nech na pokoji.
Hej, Felixi!
Done Reyi.
Rosito, podej mi opalovací krém.
Done Reyi.
Rosito, podej mi opalovací krém.
Done Reyi.
Tady, done Reyi.
Rosito.
Stačilo jim dát pár pesos. Tak zněla dohoda.
Teď přijdou ti druzí a s nimi řeč nebude.
- Kdo jsou ti druzí? - Zlí chlápci.
Tak pojďme. Pojeďme do Monterrey.
Sbalte si věci a vypadneme hned.
Sledují silnice. Odsud neunikneme.
Hele, dám vám peníze.
Abyste se někde mohli skrýt, než se to přežene.
Kromě tebe, ty sráči.
Ty nedostaneš ani floka. Vlastně...
Zamknu tě v kůlně.
Pro jistotu.
- A co provedeme s Guzmánem? - S kým?
S tím tuhým.
S tou mrtvolou.
Pohřbíme ho. Nejsme zvířata, ne?
Ne.
Měla by to udělat jeho rodina.
No tak.
Zaházíme to kamením a tím to hasne.
To já vám vzala tu Winchesterovku.
Já zapálila ten pomerančovník.
Přestaňte trestat Braulia.
To já se s nimi dohodla.
Řekla jsi to někomu?
O tom jelenovi?
Ne.
Přísaháš?
Ano. Přísahám.
Mně to nevadí, je mi to jedno. Beru to tak, že jste ho skolil vy.
Můj bratr si myslí, že to byl Tello.
To tak.
Je tvoje.
Ta Winchesterovka. Dárek ode mě.
Wenceslao zasranej. Srab jeden.
Mám trefit pneumatiku?
Ne. Nech ho.
Roso, jsi vzhůru?
Jo.
Když se vydáme po hlavní, dojedeme na ranč Galindo.
Je tam Melo, mohl by nám pomoct.
Pojeďme.
Ten starej páprda tu chce umřít.
A Braulio?
Braulio je slizkej jak úhoř.
Neohlížej se, nebo se ti zatočí hlava.
Vypadni. Vezmi si moje auto a jeď.
- Ale... - Neptej se.
Tak běž. Padej odsud.
Haló?
Ano.
Velikonoční zajíček. Jo.
Ten slavnej zajda.
Ano. Zapomněla jste si to tu.
Ne, nedá se s námi moc spojit. Není tu signál.
Ano. Nebojte.
Jakmile se vrátím do Monterrey, předám vám to.
Vyřešíme to tam.
Jo.
Heleďte...
Můžu vás o něco poprosit?
Najděte mýho syna Elíase.
Vyřiďte mu, že ho mám moc rád.
Ano. Přesně takhle.
Dobře. Nashle.
- Otevřete! - Co tu děláš?
K zemi!
Okno!
Jsi v pořádku?
Máš ještě nějaké náboje?
Myslím, že mi zbývá jeden.
Vidíš? Mělas odjet do Monterrey.
Že jo?
Jo.
Máš skvělou mušku, holka.
Že jo?
KONEC
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled Jakub Ženíšek