‫מוכן?‬
‫צלם מזווית נמוכה יותר, גבר. ככה הוא ייראה גדול יותר.‬
‫- ברצינות, ריינלדו? - מה?‬
‫זה מטושטש לגמרי.‬
‫לעזאזל. אני מקווה שלא ניצחו אותנו.‬
‫אני כבר עייף, ריי.‬
‫טוב, גם לי כואב הגב ומציקות לי היבלות ברגליים, ‬
‫אבל לא נוכל לעזוב רק עם זה.‬
‫היבלות מציקות לך? סתם הסתובבנו פה.‬
‫הפודגרה הדפוקה הזו לא נרפאת.‬
‫פודגרה, כאבי גב, בעיות בפרוסטטה...‬
‫כולך דפוק לגמרי, גבר!‬
‫- אני אעזור. תן לי את הרובה. - אין מצב.‬
‫זוזי אחורה.‬
‫- טוב. קדימה. - בסדר.‬
‫דון ריי.‬
‫רגע. שנייה.‬
‫עצור.‬
‫הוא במרחק 50 מטרים.‬
‫שמונה נקודות?‬
‫לא. אולי שש.‬
‫אני עליו.‬
‫פגעת?‬
‫קדימה, סע.‬
‫- מה יש? קרה משהו? - אני הולך להשתין.‬
‫לעזאזל.‬
‫רוסיטה, תני לי את קרם ההגנה.‬
‫תודה.‬
‫דון ריי.‬
‫תראה, דון ריי.‬
‫רוסיטה, תני לי את קרם ההגנה.‬
‫- הנה, דון ריי. - תודה.‬
‫דון ריי.‬
‫תראה, דון ריי.‬
‫שמיים צפוניים מעל חלל ריק‬
‫קדימה. אחת, שתיים...‬
‫אבל תחייך!‬
‫בדיוק!‬
‫בואו נשיק את החגיגה הזו‬
‫לכבוד אחד מהציידים הכי טובים בנואבו לאון וגם בטקסס.‬
‫ובכל מקסיקו ובכל העולם, לעזאזל!‬
‫- נכון מאוד! - בדיוק!‬
‫קדימה!‬
‫לחיי דון ריינלדו!‬
‫- נאום! - לגמרי!‬
‫נאום, דון ריינלדו!‬
‫- קדימה, דון ריינלדו! - נאום!‬
‫למה לא, לעזאזל?‬
‫מה אני אגיד?‬
‫אני אסיר תודה על כך שכולכם פה, ‬
‫פה איתי, כן? נמצאת פה משפחת גרזה רמירז.‬
‫משפחת גרזה גרזה. משפחת גרזה מרטינז, כן?‬
‫וגם כל השאר ש...‬
‫שאצלי פה בחווה, כן?‬
‫אז תרגישו בבית, טוב?‬
‫- מה? - החווה הזו היא הדבר היקר ביותר‬
‫שאבא שלי הוריש לי. כן? פה... טוב, אנחנו גדלנו פה.‬
‫עוד כשהייתי ילד. גדלתי פה עם אחי ארנולפו.‬
‫הוא פה איפשהו. איפה הוא? הנה הוא! נכון?‬
‫וגם ראינו את ילדינו גדלים.‬
‫ו... טוב, היום הזה מתקרב שוב.‬
‫בקרוב נחגוג יום הולדת לחווה.‬
‫וגם עברו 20 שנה מאז שאבא הלך לעולמו.‬
‫הוא לימד אותי על החיים בחווה. הוא לימד אותי לצוד.‬
‫אבל הוא בעיקר לימד אותי שהמשפחה קודמת לכול וחשובה מכול.‬
‫חוץ ממשפחת גרזה רמירז. "חבורה של בורים", הוא תמיד אמר.‬
‫אתם גרועים יותר!‬
‫- קדימה! - כן!‬
‫לחיים.‬
‫לחיי כל מי ששם! וכל מי שכאן!‬
‫- היינו ראשונים. טוב, כמעט... - כן, ברור.‬
‫נו, טיו. תגיד את האמת.‬
‫אתה ירית בו, נכון? כשהלכתי להשתין.‬
‫לא. מה פתאום? אני? אין מצב.‬
‫- הוא היה במרחק 200 מטרים. - נו, כן. ככה הוא ירה בו.‬
‫ריי בחיים לא היה מצליח לירות לו ישר בכתף.‬
‫טוב, זה מה שהם אומרים.‬
‫בחייך. הוא אפילו מפספס את האסלה לפעמים.‬
‫- תראו מי פה. - מה שלומך? מה נשמע, ריי?‬
‫- מזמן לא התראינו. - כן. היינו ממש מאחוריך.‬
‫אני שמח שבאת. כמה גדלת.‬
‫- באמת? - גדלת גם לרוחב.‬
‫דווקא רזיתי. קודם נראיתי כמו חזיר.‬
‫היורש הגיע.‬
‫מה קורה, דוד?‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫- מה קורה, אבא? - מה שלומך, בן?‬
‫- החמצת את חלוקת הפרסים. - היו לי בעיות בעבודה.‬
‫אתה מלך התירוצים, אין ספק. לעזאזל.‬
‫ילד!‬
‫מה קורה, דוד? מזל טוב על חזיר הבר.‬
‫אדיר. וואו! איזה יופי, מקום שני.‬
‫כדאי שתביא את הילדים אלינו לחיפוש ביצי הפסחא.‬
‫אתה מזמין את המשפחה לחג הפסחא?‬
‫- כן, ברור. - מה נשמע?‬
‫מאז התקרית עם משפחת ראמוס, אני מעדיף לבוא לפה לבד.‬
‫אני לא רוצה שהבנות שלי או לורנה יבואו לפה.‬
‫איזה דרמטי אתה.‬
‫- לך לעזאזל. - לך אתה לעזאזל.‬
‫מה קרה?‬
‫כלום. סתם מעצבן אותו שזכיתי במקום הראשון.‬
‫בוא, תטעם מהחזיר.‬
‫היי, ספר לכולם על השיחה שקיבלת.‬
‫התקשר לחמי‬
‫אחד מהפושעים האלה שמתקשרים לניידים מהכלא.‬
‫כן. הנה מה שקרה...‬
‫התקשר אליי אחד מהסחטנים האלה, טוב?‬
‫והוא אמר, ‬
‫"תראה, אם לא תיתן לנו את הסכום הזה במזומן עד מחר, ‬
‫"נבוא ונחתוך לך את הביצים, בן זונה." חשבתי, "סליחה, מה?"‬
‫- אז מה ענית לו? - טוב, אמרתי לו, ‬
‫ "אז תצטרך מצ'טה ענקית, חתיכת חרא."‬
‫מה הם חשבו לעצמם? חבורה של נוכלים!‬
‫הראית להם מה זה!‬
‫לחיים!‬
‫- נהנה, חמי? - מאוד.‬
‫תקשיב. לפני שאני אשכח.‬
‫לליטה אמרה לי שיש לך בעיות באספקת המים, נכון?‬
‫רציתי לומר לך שאם תצטרך, ‬
‫אני יכול לבקש מהחבר'ה ממשרד השר שיעזרו.‬
‫- תודה, ראוליטו. - אין בעד מה.‬
‫אתה יודע שאני רוצה רק בטובת החווה.‬
‫ובטובת המשפחה של אשתי, שהיא בעצם גם המשפחה שלי, נכון?‬
‫תגיד, בן.‬
‫אתה רוצה לקחת ממני את החווה?‬
‫טוב, אם אני מודיע מראש, אני לא ממש בוגד בך, נכון?‬
‫בחייך, סתם צחקתי.‬
‫אבל שמתי לב ש... טוב, ‬
‫אליאס לא הכי מעוניין בזה, נכון?‬
‫ואתה כבר יודע שלילי קצת פרועה. נכון?‬
‫מה זאת אומרת, "פרועה"?‬
‫אני מתכוון שיש לה ראש פתוח מאוד.‬
‫מה זה אומר, לעזאזל?‬
‫טוב... לא, אני רק מציין את זה כי לאורה אמרה לי‬
‫שלילי יצאה עם הבטלן העלוב ההוא.‬
‫- ועכשיו היא יוצאת עם איזה משיט. - משיט? מה זאת אומרת?‬
‫טוב, הוא גולש, נראה לי.‬
‫- אני לא בטוח, האמת. - אם אתה לא בטוח, אל תקשקש שטויות, בן.‬
‫היי!‬
‫הם כבר הולכים מכות.‬
‫נכון ששיח הוורדים כבר לא פורח‬
‫ואהבת חיי‬
‫לא תחזור לעולם‬
‫הילדים מבקשים את אימא‬
‫כשהם רואים שאביהם טובע בדמעות‬
‫הלוואי שהייתי זקוק לך‬
‫ומתחנן שתחזרי‬
‫אך דבר לא השתנה כאן‬
‫לא, אל תדאגי לי‬
‫הכול נשאר כפי שהיה בדיוק כמו כשהיית בסביבה‬
‫קדימה!‬
‫כן, הכול נשאר כפי שהיה.‬
‫התמונות תלויות על הקירות, בדיוק כפי שסידרת אותן.‬
‫הסנדלים שלך במקומם הרגיל, ‬
‫ואפילו חלוק הרחצה שלך נשאר במקום שבו השארת אותו.‬
‫הדבר היחיד שהשתנה הוא הראי.‬
‫כעת, בכל פעם שאני רואה אותו, הוא משקף בפניי דמות‬
‫עם עיגולים שחורים ועמוקים מתחת לעיניי‬
‫וקמטים שהחלו להתפשט בפניי.‬
‫הפנים שליטפת פעמים כה רבות.‬
‫הלוואי שהייתי זקוק לך‬
‫ומתחנן שתחזרי, אך דבר לא השתנה כאן‬
‫לא, אל תדאגי לי‬
‫הכול נשאר כפי שהיה בדיוק כמו כשהיית בסביבה‬
‫לעזאזל.‬
‫- תחזיקי אותו כמו שצריך. - אני מחזיקה בסדר.‬
‫- אין מצב. בגלל זה יש רתע. - אני שמאלית. ככה נוח לי.‬
‫גונזליטוס! היי! לעזאזל.‬
‫- אבא! - בוא הנה, גונזליטוס.‬
‫תראו, תראו! לגמרי מזל של מתחילים!‬
‫- איפה גונזליטוס המזדיין הזה? - העצלן הזה נשאר למטה.‬
‫אבל למה לקלל? למה "מזדיין"?‬
‫- תני לי. - אני מסתדרת.‬
‫טוב...‬
‫מה עכשיו? מה הדוד ארנולפו שורף שם?‬
‫מי יודע?‬
‫לא ידעתי שהוא פה בכלל.‬
‫אני אבדוק אחר כך.‬
‫צריכים לפרק את התריסים.‬
‫- כמה תירס נשאר? - רק שני השקים האלה.‬
‫אז תרשום שאנחנו צריכים עוד.‬
‫תגידו לבת שלי לילי כמה אתם צריכים והיא תיתן לכם את הכסף.‬
‫סע במסחרית, טיו.‬
‫רוסה, שימי אוכף על לורנזו.‬
‫היי, בוס.‬
‫- חשבת על הבקשה שלי? - כן.‬
‫אבל אני לא יכול לתת העלאה לאף אחד כרגע, טיו.‬
‫נדבר על זה בעונת הציד הבאה.‬
‫לילי אמרה שצדת רק אווז. זה לא יספיק.‬
‫ריי.‬
‫- ריינלדו! - מה?‬
‫אני מדברת אליך.‬
‫אני מחפש את המפתח. ראית אותו? אני בטוח ששמתי אותו פה.‬
‫צדת רק אווז אחד?‬
‫ "רק אחד", היא אומרת.‬
‫- זה יספיק לכולם? - מה? הברווז?‬
‫מה פתאום, כבר נתתי אותו לוונסס.‬
‫נו? אז מה נאכל?‬
‫אתם תמיד מבלבלים את השכל לגבי ברווזים, אבל לא אוהבים לאכול אותם.‬
‫זה מה שאמרת שתצוד.‬
‫אם זה מה שהם רוצים כל כך, שיקומו מוקדם.‬
‫כן, בטח. כדי לצוד? אתה אפילו לא משאיל להם את הרובים.‬
‫שייקנו משלהם.‬
‫את יודעת שראוליטו הוא סתם אוכל חינם.‬
‫איזה בדרן אתה.‬
‫ריי, אתה כבר לא מסוגל לכוון למטרה בכלל.‬
‫- בוקר טוב, אבא. - מה קורה, מתוקונת?‬
‫שברתי את זה!‬
‫אוי, לא! למתוקונת שלי נשברה הביצה?‬
‫- ראית את המפתחות שלי, חמודה? - הם בכניסה, אבא.‬
‫ "מתוקונת שלי" .‬
‫תסתמי.‬
‫- בוקר טוב, חמי. - כבר אחה"צ.‬
‫- בוקר טוב. - איך היה בציד?‬
‫בסדר.‬
‫תעזור לי לגזור נייר.‬
‫מותק, את יודעת שאני לא טוב בדברים כאלה.‬
‫אז תעזור לצבוע. אתה בטח לא גרוע עד כדי כך.‬
‫היי, כמה שתית?‬
‫- אל תמלאי אותן במריחואנה שלך. - רוצה קצת, אחי?‬
‫את יודעת מתי אחיך יגיע?‬
‫- הוא לא אמר כלום, נכון? - לא.‬
‫- ריי. - מה?‬
‫לקחת את הקולכיצין שלך?‬
‫כן.‬
‫הכול מוכן?‬
‫- כן, בוס. אני אבוא איתך. - לא. בשביל מה?‬
‫היי, יש לך מפתח רזרבי למחסן?‬
‫לא?‬
‫אתה יוצא?‬
‫- כן. - "כן".‬
‫בחייך. אני רק מבקר אצל ארנולפו.‬
‫הוא פה עם לורנה ועם הבנות החמוצות שלהם?‬
‫מאין לי לדעת?‬
‫טוב. קדימה, סופיה, אני ממהר.‬
‫ממהר למה, דביל אחד?‬
‫- תכף הילדים יקומו. - אז אני לא אתעכב.‬
‫- שיהיה. תוכל להביא לי אבוקדו? - אבוקדו?‬
‫- מאיפה? - מהעיר.‬
‫- זה ממש רחוק. - ויקי!‬
‫חכי שהאחים שלך יתעוררו.‬
‫תראי, כבר אמרתי לטיו לצלות עז.‬
‫- לאן אתה הולך, אבא? - לדוד שלך ארנולפו.‬
‫רוצה לקחת אותה איתך?‬
‫שבי ישר. יופי.‬
‫סבא, חם לי נורא.‬
‫תראי, חמודה. חזיר בר.‬
‫אתה עוזב רק בגלל כמה פרות דפוקות?‬
‫לעזאזל עם זה.‬
‫- מה? - "רק בגלל כמה פרות דפוקות", הוא אומר לי.‬
‫תשמעו אותו.‬
‫זה מה שקרה בהתחלה למשפחת ראמוס.‬
‫ואז... אתה יודע מה קרה.‬
‫ולמה שיקרה לך אותו דבר?‬
‫תראה את זה!‬
‫הפרות שלי בסדר גמור.‬
‫אני לא אסתכן ככה בשביל חלקת אדמה חסרת ערך.‬
‫תשאיר פה את רובה הצלפים?‬
‫לא.‬
‫ורובה הווינצ'סטר?‬
‫מה איתו?‬
‫מה זאת אומרת? הוא אצלך, לא?‬
‫תשמעו אותו. למה לעזאזל שיהיה אצלי?‬
‫בכל חמש שנים, זה אותו סיפור דפוק איתך.‬
‫- נתתי לך את הסוסה שלי בשביל הווינצ'סטר. - לא. הרובה הזה שלי, ריינלדו.‬
‫אתה זה שמשנה את הסיפור בכל חמש שנים.‬
‫ועכשיו איבדת את הרובה.‬
‫נראה לי שהפרות היו חולות.‬
‫בטח לא חיסנת אותן. חתיכת קמצן!‬
‫משפחת ראמוס התעסקה עם חבר'ה מפוקפקים.‬
‫זה לא נכון, ריינלדו. אתה יודע טוב מאוד שזה לא נכון.‬
‫בואי, חמודה. תקפוץ אלינו אחר כך?‬
‫אני נוסע למונטריי עם לורנה ועם הבנות.‬
‫זה יום ההולדת של החווה. בחייך!‬
‫אני צריך לסיים לארוז.‬
‫איך שבא לך. בואי, מתוקה.‬
‫אני ארכיב אותך על הסוס.‬
‫- סבא, אני לא אוהבת אבוקדו. - למה לא?‬
‫- שיהיה לך יום טוב. - תודה.‬
‫אבוקדו זה ממש טעים. קדימה.‬
‫מרכז קניות מסעדה‬
‫סבתא שלך תכין גווקמולה.‬
‫היי, לא! חכה, אדריאן!‬
‫הם הרגו את הגדי!‬
‫למה אתה בוכה?‬
‫- יהיו לי סיוטים. - שקט.‬
‫היי. תהיה גבר, ילד. אל תבכה. זה הם או אנחנו.‬
‫איסיס, תעזרי לערוך שולחן.‬
‫- קדימה, מפונקת אחת. - אימא!‬
‫היי, חמודה. נהנית על הסוס, נסיכה שלי?‬
‫- קח. - אתה אוהב גווקמולה, נכון?‬
‫מה קרה לילד?‬
‫- לא לריב, בבקשה. - אהלן.‬
‫אהלן, אבא.‬
‫- מה קורה, בן? - ילדים, דוד אליאס בא!‬
‫הוא הביא ליצן!‬
‫יפה כהרגלך.‬
‫- בן מהמם שלי. - אי אפשר איתך, אליאס.‬
‫סיכמנו שתביא את הטירה המתנפחת.‬
‫גם הטירה שם. מה נראה לך?‬
‫את מתכוונת לעזור או שזה יהרוס לך את המניקור?‬
‫אני ממש עסוקה עם המצגת על החווה, טוב?‬
‫היי, הראית לאימא את הקעקוע שעשית?‬
‫מתי עשית קעקוע, ילדה רעה שכמוך?‬
‫הוא קטנטן, אימא. וזה היה לפני איזה ארבעה חודשים.‬
‫את חושבת שאת פרה או משהו? קודם הנזם באף ועכשיו...‬
‫- את מסומנת? - הוא קטנטן. תראי. תראי אותו.‬
‫הוא פשוט מחריד. אבא שלך יחטוף התקף לב כשיראה אותו.‬
‫הוא חמוד. אני אספר לו הערב.‬
‫בכל פעם שאבא בא לחווה, הוא מתחיל לדבר כמו סבא, ‬
‫בגסות ובניבולי פה. רק רוסה סובלת אותו.‬
‫אם הוא עדיין מתנהג אלייך בגסות, תודיעי לי. הזקן המשוגע הזה.‬
‫זה בסדר, גם אני מתנהגת בגסות. ככה אנחנו.‬
‫כדאי לשנות את ההרגל הזה. את באה למונטריי, ‬
‫ותצטרכי להתמודד איתו כל היום.‬
‫- באמת תיקחו את רוסה איתכם? - כן. ליצ'ה עזבה. לא סיפרתי לך?‬
‫- ליצ'ה? - כן.‬
‫לא כרמן?‬
‫לא, זו הייתה ליצ'ה. ליצ'ה, ההיא מסן לואיס פוטוסי.‬
‫זוכרת את זו שתמיד סידרה הכול בקפידה?‬
‫- הן תמיד בורחות ממך מהר, אימא. - שקרנית אחת.‬
‫יש לך חבר, רוסה?‬
‫עם הפרצוף החמוד הזה, היא עוד תתחתן לך שם, אימא.‬
‫קשה לי לדמיין שרוסה תטפל באבא בבית.‬
‫ועוד בהתחשב במצב הרוח הנוכחי שלו.‬
‫הוא מתייחס לאליאס גרוע יותר. אתן צריכות לראות אותו.‬
‫הוא ממש מרושע.‬
‫אימא, אני ולילי פגשנו את החבר של אליאס.‬
‫- לא! - לעזאזל.‬
‫- אוי, לא! - הכול בסדר.‬
‫- זה לא קורה! - מה יש? תירגעי. הכול בסדר.‬
‫מה יש, אימא?‬
‫- מה יש? - כלום.‬
‫היי. מה יש? הנה.‬
‫- הכול טוב. - זה שום דבר.‬
‫זה גיל המעבר הדפוק הזה. אני פשוט שוכחת ממנו לפעמים.‬
‫את אולי בגיל המעבר, אבל לפחות את לא מזיעה כמו חזירה. תראי.‬
‫- תראי. - איכס! אלוהים אדירים.‬
‫- תריחו קצת. - מגעילה!‬
‫היי, איפה לשים את הטירה המתנפחת?‬
‫- איפה להקים אותה? - אפשר שם, נראה לי.‬
‫יש שם יותר מדי שמש. ואיפה אני אחבר אותה?‬
‫מה אתה צריך?‬
‫הכול. תגיד לי איפה ואני אכין אותה למסיבה.‬
‫טיו!‬
‫תביא לליצן חוט מאריך, טוב? קדימה. אל תתעצל.‬
‫והילדים?‬
‫הם נשארו עם קלאודיה.‬
‫אמרתי לך להביא אותם.‬
‫לא ראיתי אותם מאז יום ההולדת שלך.‬
‫- הילדים האלה כבר לא יזהו אותי. - אני יודע, אבא, אבל לא יכולתי להשיג אותם.‬
‫מה קורה עם המסמכים?‬
‫אנחנו מתקדמים. נראה שנחתום בקרוב.‬
‫אאוחניו אמר לי שלא פנית אליו.‬
‫לא רציתי להטריד אותו. חבר שלי ייעץ לי בסוף.‬
‫ומה הוא ייעץ לך? לא להשיג משמורת על הילדים?‬
‫ומה איתך? יש לך חברה חדשה או משהו?‬
‫לא.‬
‫והיא? היא תעבור לגור עם החרא השני?‬
‫נראה לי שהם מתחתנים.‬
‫- במה הוא עוסק? - לא יודע. נראה לי שהוא עו"ד.‬
‫אז לא סביר שתשיג משמורת על הילדים.‬
‫היי.‬
‫אני לא מוצא את הרובה של סבא שלך. ראית אותו?‬
‫לא.‬
‫טיו!‬
‫תפזר עליה סיד.‬
‫רוסה!‬
‫תפסתי אותך!‬
‫תורך לתפוס.‬
‫תפסתי אותך.‬
‫העץ הזה...‬
‫אבא נטע אותו.‬
‫עוד כשהייתי ילדון.‬
‫הייתי בגיל של ויקי בערך, נכון?‬
‫טוב, בן. ספר לנו על תולדות החווה.‬
‫בואו נראה...‬
‫טוב. בסדר.‬
‫סבא ריינלדו, שהיגר מספרד...‬
‫- לא... - כן. אני זוכר.‬
‫סבא-רבא שלך ארנולפו הוא זה שהיגר מספרד.‬
‫סבא ריינלדו נולד במונטריי.‬
‫- תן לו לדבר. - הוא צריך לספר כמו שצריך.‬
‫- בסדר... - תן לו.‬
‫סבא ריינלדו ירש קרקעות בארטאגה. נכון?‬
‫- מה קורה? - כלום.‬
‫ובארטאגה הוא הכיר את סבתא קורדליה.‬
‫כי היא הייתה מורה בבית ספר...‬
‫למה אתה מספר את הקטע הזה? מה הטעם?‬
‫- ריי, תן לו לסיים. - שיעבור ישר לקטע עם הפומה.‬
‫אז ספר אתה, אבא. או אתן, שתי דביליות.‬
‫- אם יורשה לי, חמי... - טוב, רוסה.‬
‫ספרי למטומטמים האלה על תולדות החווה ואולי הם ילמדו.‬
‫- לא, אני לא יודעת אותן. - גם היא לא יודעת!‬
‫- סיפרתי לכם המון פעמים. - סבא חיפש פה חלקת אדמה.‬
‫יום אחד הוא נתקל בפומה. הוא הוציא את הווינצ'סטר שלו והרג אותה.‬
‫והחליט לבנות את החווה שם.‬
‫- כמה פשוט. - זה מה שקרה. נכון?‬
‫- כן. - זה הסיפור, אבא.‬
‫- כן. זה פשוט מדי. - וזהו. אתם יודעים?‬
‫אבא חיפש...‬
‫חלקת אדמה.‬
‫ומישהו סיפר לו שיש פה בסביבה ערוץ נחל קטן.‬
‫הוא החליט לבדוק את העניין.‬
‫מאז שהייתי ילד, הוא לקח אותי איתו לכל מקום.‬
‫אז באתי לכאן איתו.‬
‫אני זוכר את זה בבירור.‬
‫היינו עייפים מאוד אחרי יום שלם בשמש ואז, ‬
‫לפתע פתאום, ראינו שכמה ענפים זזים וחשבנו שזו ארנבת.‬
‫אבל לא. זו הייתה פומה.‬
‫ואבא עוד לא היה צייד. הוא היה אז רק פועל.‬
‫אז הוא חשב שהיא תתקוף אותנו.‬
‫אז הוא דחף אותי הצידה, ‬
‫תפס בווינצ'סטר שלו ו...‬
‫בום! הוא ירה בה. החיה הזו טסה משם מיד.‬
‫היא רצה. אבל היא נפצעה, כי היא הותירה שובל של דם מאחוריה.‬
‫אבא אמר לי, "בוא, נתחקה אחריה". אז הלכנו בעקבותיה.‬
‫וכל האזור הזה היה מלא בעצי שיטה ובקקטוסים ו...‬
‫בסופו של דבר הגענו לסבך צפוף מדי.‬
‫אבא אמר לי, "חכה פה".‬
‫והוא נכנס לשם, כמעט בזחילה, והתחקה אחרי עקבות הפומה.‬
‫והחיה הייתה פצועה, אז ברגע שהיא שמעה אותו, היא זינקה עליו.‬
‫כאילו היא רצתה לחבק אותו. תארו לעצמכם! כן.‬
‫והוא הרים שוב את הרובה ככל שהיה מסוגל, ‬
‫ובום, הוא ירה בה שוב.‬
‫אני בטוח שבאותו רגע, מתוך הגנה עצמית, ‬
‫נוצר בו החשק לריגוש הזה‬
‫שמרגישים לפני שהורגים חיה.‬
‫התקרית הזו הייתה חשובה ומשמעותית כל כך, ‬
‫שאבא...‬
‫החליט להוציא את כל כספו על הקרקעות האלה.‬
‫וממש כאן, ‬
‫במקום שבו קבר את הפומה, הוא נטע את עץ התפוזים הזה.‬
‫אבי היקר יצר ממוות חיים חדשים.‬
‫ארנבת הפסחא כבר הגיעה?‬
‫לא. הדרך לפה משובשת לגמרי.‬
‫חמי, רציתי לומר לך משהו.‬
‫יש לי חבר שהוא מהנדס חקלאי.‬
‫- אני לא יודע אם לליטה הזכירה אותו. - לא.‬
‫הוא אשף! הוא למד במכון הטכנולוגי של מונטריי.‬
‫הוא מומחה מדהים להדרים ולדורה.‬
‫- אבא! - מה?‬
‫- בוא תראה את המצגת שלי. - נעשה את זה אחר כך, מתוקה.‬
‫- מתי? - אחרי האוכל.‬
‫זה לא מספיק. זה מקום מרוחק מאוד.‬
‫היית צריך להתכונן מראש.‬
‫אני עוד אשכור ליצן אחר בפעם הבאה.‬
‫- זה שירות מקצועי. - אני מבין אותך.‬
‫וזו יופי של מסיבה.‬
‫- לא. החזיר עוד לא מוכן. - זה לערב? בשבילנו?‬
‫- מה זה היה? - הילדה! מה קרה?‬
‫- איסיס, מה עשית? - לאורה, חכי!‬
‫- בואי הנה, מתוקה. - מה קרה?‬
‫- מה קרה לטירה המתנפחת? - לא יודע.‬
‫- הילדה בטח התעסקה עם משהו. - אין מצב.‬
‫"ערום שאול נגדו‬
‫"ואין כסות לאבדון.‬
‫"נוטה צפון על תוהו‬
‫"תולה ארץ על בלימה.‬
‫"צורר מים בעביו‬
‫ "ולא נבקע ענן תחתם."‬
‫איוב כ"ו, ו'-ח'.‬
‫מדהים, ילד שלי!‬
‫ועכשיו, ברכת המזון.‬
‫תודה לך, אלוהים, על המשפחה שלי, ‬
‫על החברים שלי ועל "הנוקמים".‬
‫על "הנוקמים"!‬
‫בשם האב, הבן ורוח הקודש. אמן.‬
‫- יצא האוויר לחרא הזה או מה? - את והפה המטונף שלך.‬
‫נראה לי שפשוט לא היה חשמל.‬
‫מישהו אמר לטיו לבדוק את השנאי?‬
‫לא, לא אמרתי לו.‬
‫טיו, תבדוק את השנאי!‬
‫אני אבדוק!‬
‫- רוסה. רוסה! - היא מחליטה דברים על דעת עצמה עכשיו?‬
‫- נו, תרדי ממנה. - לא משנה. בואו נאכל.‬
‫השעה כבר 16:00.‬
‫"השעה 16:00!‬
‫"זמן להרהורים.‬
‫"מה תועלת תצמח לאדם אם ירוויח את כל העולם‬
‫"ויפסיד את נפשו?‬
‫- "דרך הרדיו ודרך הטלוויזיה..." - די. לא צריך לדקלם הכול.‬
‫זה הספיק לנו.‬
‫מי אלה?‬
‫מי האנשים האלה, ריי?‬
‫כבר חום אימים פה, נכון? כדאי שניכנס הביתה.‬
‫אין מצב. נהדר פה בחוץ.‬
‫ריי. לא. הם נכנס... לא.‬
‫- קח את הילדים. קח אותם. ריי... - לכו עם אימא.‬
‫- בוא הנה, אליאס. אליאס... - ראול, הילדה!‬
‫אליאס, תיכנס הביתה.‬
‫קדימה.‬
‫מה קורה? דון ריינלדו, נכון?‬
‫אהלן.‬
‫ריקרדו גוזמן.‬
‫הכול פשוט סגור בעיר המזדיינת הזו, ‬
‫ורצינו לדעת אם תוכל לתת לנו קצת טאקו.‬
‫טיו. תן לחבר'ה האלה נזיד כליות.‬
‫לא, לא כליות. תוסיף איזו כתף, אחי.‬
‫מה...‬
‫- מי אתם בכלל? - לא. אל תדאג.‬
‫הכול טוב, אנחנו רק מסיירים בסביבה.‬
‫זה אזור מסוכן מאוד. בטח כבר שמעת.‬
‫לא נוכל לאכול את זה כאן?‬
‫לא, ידידי. זו סעודה משפחתית.‬
‫אני אקרא לך "אבא" אם תרצה.‬
‫אני סתם צוחק. אנחנו מכבדים אותך, אחי.‬
‫אבל אם כבר הזכרנו כבוד...‬
‫אתם רוצים שיגנו עליכם, נכון?‬
‫נסייר גם בחוות אחרות. טוב?‬
‫נחזור אחר כך כדי לבדוק אם שינית את דעתך.‬
‫תקשיב לי, אחי.‬
‫לא כדאי לך לחזור לפה. הבנת? אני לא אגיד לך שוב.‬
‫בסדר גמור. אין בעיה. גבר, הוספת טורטיות?‬
‫אנחנו עוזבים עכשיו. טוב? חבל שהאוכל יתקרר.‬
‫להתראות, ידידי.‬
‫תיהנה. נתראה בקרוב.‬
‫הם עוזבים.‬
‫- מה הקטע, אבא? - זה שום דבר, מתוקה. אל תדאגי.‬
‫- שבי. בואו. - ריי.‬
‫- ריי, מי אלה היו? מה הם אמרו? - כלום. הכול בסדר. שבו.‬
‫- ספר לי, מותק. - זה בסדר, אל תדאגי.‬
‫אז נראה לי שנאכל ונלך, טוב?‬
‫- בואו נלך עכשיו. - מה פתאום.‬
‫כולם לשבת. אל תדאגו.‬
‫אלה סתם היו כמה חברים אוכלי חינם שרצו קצת טאקו. שבו.‬
‫אז אתה מכיר אותם?‬
‫- כן. שב, אליאס. - אל תשקר, ריי.‬
‫בוא נלך. הילדים עייפים.‬
‫אמרתי שלא. עוד מוקדם. בואו נאכל. שב, ראול.‬
‫- שבי, מותק. שבי. - קדימה.‬
‫היי, ויקי'לה. רוצה לשבת עם סבא? כן?‬
‫- לכי לסבא. - קדימה.‬
‫גווקמולה, אימא?‬
‫- קדימה. תתכבדו. - לעזאזל. הם לקחו את הכתף.‬
‫שבי פה, נסיכה שלי. עכשיו תקבלי אוכל, מתוקה.‬
‫איפה רוסה?‬
‫- אני אקח חתיכה. - אל תדאגי, חמודה.‬
‫הכול בסדר. לא לדאוג.‬
‫אז בבקשה.‬
‫צייד מסתובב ביער, ‬
‫ואחרי שהוא יורה בחזיר בר, הוא מבין פתאום שנגמרה לו התחמושת.‬
‫אז הוא אומר, "לעזאזל! נגמרו לי הכדורים. איך אני אחזור הביתה?"‬
‫והוא מתחיל ללכת לבקתה שלו.‬
‫הוא מבוהל עד עמקי נשמתו ומנסה שלא להיתקל באף חיה.‬
‫אחרי כברת דרך, הוא נתקל בפומה.‬
‫אז הצייד, שלא היה אדם מאמין, אומר, "אני אתפלל לאלוהים.‬
‫ "אין לי ברירה." אז הוא מביט לשמיים ואומר, ‬
‫"אלוהים, שהפומה לא תטרוף אותי. תסיט אותה מדרכי."‬
‫- מה, נגמר הדלק? - כן.‬
‫למה לא הודעתם לי?‬
‫ויש עוד במחסן.‬
‫- אני אתקן את הנתיכים מחר. - כן.‬
‫וכך, הפומה הולכת משם בלי לפגוע בו.‬
‫היי...‬
‫מה הקטע עם בראוליו? אולי הוא מסתובב עם חבר'ה מסוכנים?‬
‫תקים את המדורה.‬
‫אז הצייד ממשיך במסעו. ופתאום, חוצה מולו דוב.‬
‫וזה דוב ענקי ואימתני.‬
‫אז הצייד מתפלל שוב. הוא נושא את מבטו לאלוהים ואומר, ‬
‫"אלוהים, בבקשה, שהדוב ירחם עליי, ‬
‫ "ולא יאכל אותי."‬
‫ואז הדוב כורע על ברכיו.‬
‫- לא נכון! - די!‬
‫הדוב הענקי והמפחיד הזה...‬
‫אתה סתם צוחק!‬
‫הוא כורע על ברכיו... ומה נראה לכם שהוא עושה?‬
‫- מה? - טוב, הוא מתחיל להתפלל.‬
‫לא נכון!‬
‫- הדוב כמעט מוציא מחרוזת תפילה. - בחייך!‬
‫הדוב מתחיל להתפלל. אז הצייד מודה לאלוהים, טוב?‬
‫- לא. די. - תסתכלי לי בעיניים.‬
‫מה קרה לפרה?‬
‫היא סתם מתה. מה נראה לך?‬
‫מה הבוס יודע שגורם לו לחשוד בך כל כך?‬
‫עליי? כלום. מה כבר יש לדעת?‬
‫הוא עצבני וחשדני בגלל הפרצוף המטומטם של החרא הזה.‬
‫- הלכתי. - טוב. אז תשמעו, הוא מתפלל שוב.‬
‫הוא אומר, "תודה לך, אלוהים, שחסת עליי כך". טוב?‬
‫אבל פתאום הוא שומע את הדוב, ‬
‫שממלמל בזמן שהוא כורע על ברכיו, ‬
‫"תודה לך, אלוהים, על המזון שסיפקת לי היום."‬
‫עשה לי טובה!‬
‫הבנתם, נכון? הדוב עומד לאכול אותו!‬
‫הוא יאכל את הצייד לארוחת ערב!‬
‫- מה קרה? - אני לא יודע.‬
‫מה קרה?‬
‫- מה קרה, מותק? - אימא.‬
‫- מה קרה? תגיד לי. - אימא.‬
‫יש שם מישהו?‬
‫טיו!‬
‫מה קורה?‬
‫תביאו אתים!‬
‫אליאס!‬
‫- איפה אליאס? - צריך עוד עפר!‬
‫תמשיכו!‬
‫- עוד עפר! - מיד!‬
‫אתה חייב לשלם להם, ריינלדו.‬
‫זה לא פשוט כל כך, אימא.‬
‫הם מבקשים כסף ואז רוצים עוד ועוד. זה לא ייגמר לעולם.‬
‫לא. צריך לטפל בזה כמו שצריך.‬
‫- לגרגוריו יש חבר בחיל הים ו... - גרגוריו?‬
‫טוב, חשבתי שהוא יכול לעזור.‬
‫תצטרך לשלם להם, דון ריינלדו. אין דרך אחרת.‬
‫תודה לך, רוסה. אבל זה עניין משפחתי.‬
‫אולי הפתרון הכי טוב הוא... טוב, אולי כדאי שנמכור את החווה.‬
‫ריי. בוא נעזוב.‬
‫צריך להתקשר למשטרה לפחות. לדוד שלי יש...‬
‫לא, הבעיה פה היא אספקת המים. בואו נתקין פה צנרת ואז נמכור.‬
‫לא.‬
‫אני לא בטוח שנוכל לתקוע צינורות בנחל.‬
‫אולי תבוא? הם לא נרדמים ונמאס לי כבר.‬
‫חכי, לליטה. אנחנו חושבים מה לעשות.‬
‫ראול.‬
‫אתה מוכן לבוא, בבקשה?‬
‫אני כבר חוזר, טוב?‬
‫אל תתייאשו, משפחה שלי. הכול יהיה בסדר. עוד תראו.‬
‫תודה, בן.‬
‫כמה הם רוצים?‬
‫בטח לא הרבה.‬
‫נו?‬
‫נעזוב.‬
‫אבל אני לא אשלם להם כלום.‬
‫וזה סופי.‬
‫- שבי יפה. - בואי הנה.‬
‫קדימה!‬
‫נוסעים, ויקי! תראי איזה יופי!‬
‫תשמרי על עצמך, לליטה.‬
‫- אוהבת אותך, אבא. - תודה שבאתם.‬
‫- תודיע לנו אם תצטרך משהו, בסדר? - כן.‬
‫ביי, סבא! אוהבים אותך!‬
‫ביי, מתוקים! נשיקות, המון נשיקות.‬
‫יופי.‬
‫אליאס!‬
‫קח את אימא שלך, את ליליאנה וגם את רוסה.‬
‫- ומה איתך? - בסדר.‬
‫אני לא עוזבת בלעדיך. טוב?‬
‫וכולנו ממילא לא ניכנס במכונית הקטנטנה הזו.‬
‫אני אסע בטנדר שלי, אתה תיסע בשלך וניסע בשיירה.‬
‫אני אצטרף אליכם אחה"צ.‬
‫טיו! סוף סוף נזכרת לבוא! איפה רוסה?‬
‫תגיד לה לבוא הנה. הם נוסעים. אני תכף בא אליך.‬
‫אולי אנחנו עוזבים, אבל לא נעשה להם חיים קלים. בהחלט לא.‬
‫לברר לגבי חיל הים?‬
‫שיהיה.‬
‫אוהב אותך, אבא.‬
‫טיו.‬
‫- זה הבית שלך, נכון? - כן.‬
‫ "כן". זה כל מה שיש לך לומר?‬
‫תראה...‬
‫אנחנו נחזק את גדר התיל לכל אורכה.‬
‫ונחפור תעלה בדרך הראשית.‬
‫נראה לי שמשם התגנבו החארות האלה.‬
‫ולגבי הבית, נחסום את כל הדלתות והחלונות בקרשים.‬
‫נשמע טוב, דון ריי.‬
‫- היי, דון. - כן?‬
‫- תחסום בקרשים גם את הבית שלנו, נכון? - כן.‬
‫אין לי לאן ללכת.‬
‫- ואתה לוקח את רוסה, נכון? - כן.‬
‫היא בהיריון.‬
‫למה לא נסעת עם אליאס?‬
‫- לא יודעת. - אם אבא שלך לא ישלם, יהיו בעיות.‬
‫זוכרת שפעם גם את קראת לו "אבא"?‬
‫הייתי רק ילדה קטנה. וחצופה מאוד.‬
‫- יש פה מים. - זה כזה פשוט?‬
‫זה כזה פשוט.‬
‫לא צריך להתקין את שאר הצינורות.‬
‫אין טעם לחשוב על זה יותר.‬
‫ועל הבעיות שאולי יצוצו ואלוהים יודע מה.‬
‫טוב, בעיות יש כבר הרבה זמן.‬
‫והן יחריפו, אין ספק.‬
‫די, אחותי.‬
‫יש לך רומן עם טיו, נכון?‬
‫ולך יש רומן עם המשיט ההוא.‬
‫אלוהים ישמור! הוא לא משיט!‬
‫הוא גולש.‬
‫אני רוצה לגור איתו, אבל עוד לא סיפרתי להורים שלי.‬
‫למה את צריכה לספר? את כבר גדולה.‬
‫והסקייטבורד?‬
‫מה?‬
‫אתם לא מבינים כלום לגבי החיים פה.‬
‫אתם משחקים אותה שכן, אבל...‬
‫אתם פשוט באים לפה, לובשים בגדי בוקרים. מבזבזים תחמושת.‬
‫ואז אתם חוזרים הביתה ברכבים שלכם ומפעילים מיזוג עד הסוף, מה?‬
‫בואי נראה איך מתקדמת התעלה.‬
‫אומרים שמומלץ לנשים בהיריון לחפור. נכון, טיו?‬
‫איפה בראוליו, לעזאזל?‬
‫הוא יבוא אחר כך.‬
‫רוסה, תני לחיות מים נקיים. קדימה. רק ליתר ביטחון.‬
‫ואת, ליליאנה. אני צריך לומר לך להישאר כדי שתעזבי?‬
‫קחי את אימא שלך למונטריי. את סתם מפריעה פה.‬
‫טיו...‬
‫טיו!‬
‫קדימה, בוא! עזוב את זה!‬
‫מהר! תיכנסו לטנדר! מיד!‬
‫- מה קרה? - תישארי פה במטבח.‬
‫- ריי! - זה שום דבר. לכי למטבח!‬
‫אני אצא ואירה בו, דון ריינלדו.‬
‫טיו, קח את הרובה ולך מאחור.‬
‫- מוכן, אבא? - היום נסגור חשבון, ליליאנה.‬
‫אני צלפית טובה ממך, אבא.‬
‫- תחזיקי אותו כמו שצריך. - אני שמאלית, אמרתי לך.‬
‫תתכונני, חמודה. תתכונני.‬
‫לעזאזל...‬
‫- איזה חרא. - מה הקטע?‬
‫שלום לכם.‬
‫אני ארנבת הפסחא. שכרתם אותי למסיבה, אבל תעיתי בדרך. מצטערת.‬
‫בחייך! המסיבה הייתה אתמול!‬
‫- היום לא ה-15? - לא, אחותי, זה היה אתמול!‬
‫- לעזאזל. - טוב, מה לעשות? מצטערת. הלכתי לאיבוד.‬
‫לא. כל המהומה הזו בשביל...‬
‫טוב?‬
‫תחזירי את אימא הביתה מחר בבוקר.‬
‫- אני נשאר לעוד יום. - בשביל מה?‬
‫צריך להשלים פה הרבה עבודה, מתוקה.‬
‫אל תדאגי.‬
‫כמעט הרגתם את הארנבת.‬
‫לא. נראה לך שהייתי יורה אחרי שראיתי שזו היא?‬
‫אז לילי. לילי כמעט הרגה את הארנבת.‬
‫החווה הזו היא כולה עצי ינבוט ואבק.‬
‫לא יותר מזה.‬
‫אני שונאת את היחס שלך לאליאס.‬
‫בננו המסכן מעריך אותך מאוד.‬
‫טוב, גם אני מעריך אותו.‬
‫אז למה אתה לא מפגין את זה?‬
‫האדמה הזו הייתה פה עוד לפני שאבא שלך‬
‫צד לכאורה את הפומה ונטע את עץ התפוזים.‬
‫אל תגידי "לכאורה", סופיה.‬
‫היא הייתה פה לפני כן, ריי.‬
‫והיא תישאר פה לאחר מכן.‬
‫- סליחה. - סלח לי. אני מתנצלת.‬
‫- בוקר טוב. - כבר אחה"צ.‬
‫איפה הארנבת?‬
‫היא אמרה שהיא כבר מאחרת למסיבה אחרת.‬
‫קפה?‬
‫- מה המצב? - אנחנו מתקדמים.‬
‫טיו, היי...‬
‫תגיד לבראוליו למסור לחברים שלו‬
‫שאני אשלם להם.‬
‫הם גרים ליד לוסיו בלנקו. אני מכיר אותם, אבל הם לא חברים שלי.‬
‫הם חמושים?‬
‫כמו כולם פה. הם סתם אנשים שהידרדרו לפשע.‬
‫תראה, בראוליו.‬
‫אני מעסיק אותך מאז שהיית צעיר.‬
‫נשבע לך, הם לא חברים שלי.‬
‫ "נשבע לך" .‬
‫תמסור להם שאני אשלם להם.‬
‫יש מים בלומיטס, אבא.‬
‫זה נכון. רוסה מצאה אותם בעזרת המקל הקטן שלה.‬
‫- לא. מה פתאום מצאה? - זו האמת.‬
‫בסך הכול נצטרך משאבה.‬
‫- נדבר אחר כך. טוב? - כן.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫- כן. - לכי.‬
‫טיו, תעזוב את זה כבר ותלווה אותן לכביש.‬
‫ורוסה, תמהרי! את עוזבת!‬
‫- רוסה לא עוזבת. - בסדר גמור.‬
‫אז תצטרכי לעשות מה שאני אומר לך, בדיוק כמו כל הבחורים פה. בסדר?‬
‫מה יש?‬
‫זה בגלל גיל המעבר.‬
‫- נתראה בקרוב. - כן.‬
‫- צאי לדרך. - כן.‬
‫הכתף שלך, חתיכת חרא.‬
‫רוסה!‬
‫את בשמירה היום. טוב?‬
‫תחליף אותי.‬
‫לאס גוטאס.‬
‫לאס גוטאס. כאן נאראנחו, מלמעלה. האם שומע?‬
‫כאן לאס גוטאס.‬
‫- גוזמן. - היי, בלי שמות, אחותי.‬
‫בסדר.‬
‫הוא מוכן.‬
‫הוא ישלם.‬
‫באמת? טוב, נקפוץ לשם אחר כך.‬
‫בסדר.‬
‫זה מוכן.‬
‫הנה, ילד. קח.‬
‫רוצה קצת, טיו?‬
‫לא, תודה.‬
‫עדיף לנו. נכון, בראוליו? ככה יהיה לנו יותר.‬
‫לא. אין צורך, בוס. הייתי ממש רעב, אבל לא אהבתי את זה. הבשר צמיגי.‬
‫ודווקא בניתי עליך!‬
‫תודה.‬
‫מי סיפר לך?‬
‫ואני אגדל אותו.‬
‫את לא צריכה לספר את זה, רוזה.‬
‫אתה הלשנת עליי, נכון?‬
‫מלשן מסריח. ספר לו את כל הסיפור.‬
‫טוב, מישהו היה צריך לספר לו.‬
‫באיזה חודש את?‬
‫טוב...‬
‫חודש שני בערך?‬
‫פחות או יותר.‬
‫ספר לו, טיו.‬
‫העניין הוא שהתינוק לא של טיו.‬
‫חבורת עבריינים התגנבה לחווה.‬
‫אלוהים יודע מי האבא בכלל.‬
‫אתה כזה דפוק, טיו.‬
‫ולא סיפרתם לי?‬
‫תושיט לי את היד.‬
‫מה?‬
‫תושיט את היד, בנאדם.‬
‫איפה הוא היה, לעזאזל?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫הווינצ'סטר.‬
‫- מה יש? - גם על זה ידעת?‬
‫קום, חתיכת חרא. קדימה, זבל.‬
‫- דון ריי, עזוב אותו. - בוא הנה.‬
‫- תכפות אותו, ונסס. - אבל למה, בוס?‬
‫- טיו, קדימה. - מה קורה?‬
‫- בוא, בריון. - עזוב אותו, דון ריי. תירגע.‬
‫- אני אקשור אותו. קדימה. - מר ריי, תירגע.‬
‫אל תזוז.‬
‫- אתה טועה בגדול, בוס. - שתוק.‬
‫שחרר אותו.‬
‫טיו, תגיד לו לשחרר אותו.‬
‫שחרר אותו, דון ריינלדו.‬
‫לעזאזל.‬
‫ואם לא?‬
‫כולכם בוגדים.‬
‫טיו. תכניס אותם. עכשיו.‬
‫הבוס בדרך. נראה לי שהוא הלך להביא את הכסף.‬
‫אחלה.‬
‫מה קורה, רוסה? למה את רצינית כל כך?‬
‫חייכי, מותק.‬
‫שיהיה.‬
‫תודיעי לי אחר כך איך לשלוח לך את הכסף.‬
‫במזומן, בהעברה בנקאית, דרך פייפל. או שאני אשלם באלכוהול. איך שתרצי.‬
‫הבוס ישלם לך.‬
‫ומה שאתה חייב לנו, תשמור לעצמך. רק תעזוב אותנו בשקט.‬
‫היי, פליקס!‬
‫דון ריי.‬
‫רוסיטה, תני לי את קרם ההגנה.‬
‫דון ריי.‬
‫רוסיטה, תני לי את קרם ההגנה.‬
‫דון ריי.‬
‫הנה, דון ריי.‬
‫רוסיטה.‬
‫בסך הכול היית צריך לשלם להם כמה פסו. זו הייתה העסקה.‬
‫עכשיו יבואו השאר, ואיתם אי אפשר לדבר בהיגיון.‬
‫- מי אלה השאר? - אנשים רעים.‬
‫אז בואו ניסע מפה. ניסע למונטריי.‬
‫קחו את הדברים שלכם ונעזוב בזה הרגע.‬
‫הם משגיחים על הכבישים. אי אפשר לברוח.‬
‫תראו, אני אתן לכם קצת כסף.‬
‫כדי שכולכם תסתתרו איפשהו, עד שכל זה יהיה מאחורינו.‬
‫חוץ ממך, זבל.‬
‫אתה תעזוב בלי שום כסף. בעצם...‬
‫אני אנעל אותך במחסן הכלים.‬
‫ליתר ביטחון.‬
‫- ומה נעשה עם גוזמן? - עם מי?‬
‫הגופה.‬
‫הבחור המת.‬
‫טוב, נקבור אותו. אנחנו לא חיות, נכון?‬
‫לא.‬
‫משפחתו צריכה לקבור אותו.‬
‫נו כבר.‬
‫פשוט נזרוק עליו כמה אבנים. וזהו זה.‬
‫אני לקחתי את הווינצ'סטר.‬
‫אני שרפתי את עץ התפוזים.‬
‫אל תעניש את בראוליו.‬
‫אני סגרתי איתם את העסקה.‬
‫סיפרת למישהו?‬
‫לגבי האייל?‬
‫לא.‬
‫נשבעת?‬
‫כן. אני נשבעת.‬
‫אבל זה בסדר, לא אכפת לי. מבחינתי, אתה צדת אותו.‬
‫אח שלי חושב שטיו ירה בו.‬
‫הוא היה מת.‬
‫הוא שלך.‬
‫הווינצ'סטר. מתנה ממני.‬
‫ונססלאו הדפוק. איזה פחדן.‬
‫שאני אירה בצמיג?‬
‫לא. עזבי אותו.‬
‫רוסה, את ערה?‬
‫כן.‬
‫אם נתקדם בדרך הראשית עד הסוף, נגיע לחווה של גלינדו.‬
‫מלו שם. הוא יוכל לעזור לנו.‬
‫בואי נלך מפה.‬
‫הזקן הטיפש הזה רוצה למות.‬
‫ובראוליו?‬
‫בראוליו חמקמק, כמו חזיר בבוץ.‬
‫אל תסתכלי לאחור. עוד תחטפי סחרחורת.‬
‫צא החוצה. קח את הטנדר שלי וסע.‬
‫- אבל... - אל תשאל.‬
‫קדימה. עוף מפה!‬
‫הלו?‬
‫כן.‬
‫ארנבת הפסחא. כן.‬
‫הארנבת הידועה.‬
‫כן. שכחת אותו פה.‬
‫לא, קשה מאוד להתקשר לפה. אין קליטה.‬
‫כן. אל תדאגי.‬
‫אני אחזיר לך אותו כשאני אחזור למונטריי.‬
‫כבר נטפל בזה שם.‬
‫כן.‬
‫היי...‬
‫אפשר לבקש ממך טובה?‬
‫תמצאי את בני, אליאס.‬
‫ותגידי לו שאני אוהב אותו מאוד.‬
‫כן. בדיוק ככה.‬
‫טוב. תשמרי על עצמך.‬
‫- תפתח! - מה את עושה פה?‬
‫תתכופפי!‬
‫החלון!‬
‫את בסדר?‬
‫נשארו לך כדורים?‬
‫אני חושבת שנשאר לי עוד אחד.‬
‫רואה? היית צריכה לנסוע למונטריי.‬
‫כן, נכון?‬
‫כן.‬
‫את צלפית מדהימה, ילדה.‬
‫נכון?‬
‫סוף‬
מירן קראוס‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬