- Jėzau Marija. Šūdas. - Alvinai?
Šūdas.
Alvinai?
Pasakysi, kas nutiko?
Tiesiog... Ponas Šelas Gordonas išsiaiškino,
kad neatidaviau kelių šlamančių, ir...
Tau dar lošimo neužtenka?
Ėmei vogti kitų žmonių statymus?
Merva, aš jam sumokėjau.
Nemeluok man.
Aš jam sumokėjau.
Tavo trimitas.
Prisiekiu dievu, Alvinai, jei toliau dirbsi tam žmogui
ir nesusigrąžinsi savo trimito, aš išeisiu ir išsivesiu Kleo.
Mieloji?
Mieloji? Merva?
Merva, nagi.
Iš kur gavai 10 dol.?
Taupiau visus metus dirbdama su Čarliu.
O, ne.
Žinai, kad tavo tėvukas nepriima labdaros.
Tai – ne labdara.
Turėsi užsidirbti.
Atsiprašau?
Turėsiu užsidirbti?
- Taip. Nagi. - Gerai, panele Šervud.
Ką gi.
Ponios ir ponai,
man garbė pristatyti vienintelę ir nepakartojamą
- Kleo Šervud. - Ačiū.
O jai akomponuos žmogus-trimitas
Alvinas Šervudas.
Pabučiuok mane kas rytą
Milijoną metų
Laikyk savo glėbyje kas vakarą
Sakyk, kad mylėsi mane...
Čia Volasas Vaitas ir svarbios vėlyvos žinios.
Truputį po 22.30 val. vakar vakare
buvo pasikėsinta į tarybos narę Mertlę Samer,
visa Baltimorė sukrėsta.
Įtariami žudikai vis dar laisvėje. Policija ieško...
- Klausau. - Redži, čia aš, Kleo.
Kas vyksta?
Žinai, kas vyksta, bliamba.
Mertlė Samer vyksta.
Žiniose pranešė, kad jai tik vos užkabino koją.
Ir aš nieko apie tai nežinau. Tu irgi.
Jie privertė mane juos nuvežti.
Supranti?
Kas nors žino, kad ten buvai?
Taip, balandė Kerol.
Ir dar du šūdžiai, kuriuos jis atsivežė su savimi.
Tas juočkis atvažiavo su raudonu kabrioletu, Redži.
- Atsiprašau. - Ką?
- Atsiprašau. - Minutę!
Pakalbėsiu su Šelu.
Nepatarčiau, Kleo.
Prisimink mano žodžius. Tu pati norėjai.
Norėjai užsitarnauti pono Gordono pasitikėjimą.
Dabar turi parodyti jam, kad jis neklydo.
Ar klydo?
Jis neklydo.
Nevelk jo vardo į šitai, Kleo.
Nesirodyk ir ramiai sau gyvenk, kol viskas aprims.
Šią savaitę nedirbk.
- Atsiprašau. - Gerai jau!
Dieve.
Paskubėk, Kleo. Mes tavęs laukėm.
- Atsiprašau, ponia. - Dievulėliau.
Gerai. Štai.
- Apžiūrėkime paukštytes. - Gerai.
Ei.
ORIGINALUSIS SAPNININKAS
„MĖLYNASIS PAUKŠTIS“ DŽIAZO BARAS
„AFROAMERIKIETIS“
„ŽVAIGŽDĖ“
SPALVA
PAGAL LAUROS LIPMAN KNYGĄ
JUVELYRINIAI DIRBINIAI
Nesitikėjau, kad taip skaudės.
O jūs nenusistatę prieš tatuiruotes ir skyles ausyse?
Taip, mes negalime gadinti savo kūno tiek,
kad parodytume nepagarbą jame esančiam dieviškumui.
galvojau, kad apsisaugotumėte nuo šėtono.
Ne, šėtonui patinka kitos skylės.
Nepraėjo kiaurai. Pradursiu ranka.
Tavo svajonė rašyti sugriovė tavo gyvenimą.
Dabar norėjai, kad ta pati svajonė jį perrašytų.
Bet kam reikėjo į tai įtraukti mano lavoną?
BALTIMORĖS „ŽVAIGŽDĖ“
Saugiai gulėjau fontano dugne.
Labas rytas, ponia. Kuo galiu padėti?
Labas rytas. Aš...
Atėjau pas Bobą Bauerį.
Jis jūsų laukia?
Jis apsidžiaugs mane pamatęs.
Jūsų vardas?
Medė Švarc.
Palaukite.
Pone Baueri. Pas jus atėjo mergina.
Jos vardas – Medė Švarc, nemanau, kad ji – ypatinga viešnia.
Ponia Švarc, paskutinis stalas dešinėje.
Kuo galėčiau padėti, ponia Švarc?
Rodos, tai aš jums padėjau.
„ŽVAIGŽDĖ“ ĮTARIAMAS VAIKO ŽUDIKAS
Ačiū.
Dar kažkas?
Taip.
- Jūsų laikraštyje perskaičiau... - Taisykitės, žinoma.
...kad žuvyčių parduotuvėje buvo pastebėtas
juodaodis su mėlyne po akimi, kuris kalbėjo su Tese Derst.
Liaukitės. Taip sako Stefano Zavackio motina.
Gal galėčiau pakalbėti su ja kaip motina su motina,
ir pažiūrėti, gal dar ką nors pavyks sužinoti.
Jei galvotume, kad motina galėtų padėti,
būtume pasiuntę Edną, nes ji mums kaip motina.
Tiesa?
Siųsk savo bepimpius pavaldinius. Manęs laukia rimti darbai.
Rodos, jums vis dar manęs reikia.
Padėkite man suprasti, ponia Švarc...
Medė.
Norite tiesiog imti ir ateiti į rimtą verslą,
kuriame dirba kompetentingi žmonės,
ir imti rašyti savo istorijas.
O jūsų kvalifikacija – motina.
Jūsų vardas atsidūrė tame laikraštyje,
nes aš jums perdaviau gerą informaciją, ir taip gimė geras straipsnis.
Ne, jūs man parodėte kryptį,
o aš turėjau patirties ir kompetencijos tą kryptį panaudoti savo naudai.
Mano supratimu, jūs vis tiek man skolingas, pone Baueri.
Bobas. Ne, aš dirbu naujienų versle, o ne paslaugų teikimo versle,
ko jūs manęs prašote.
Aš turiu rašymo patirties.
Savo poezijos klube ar mokyklos laikraštyje?
Atsinešėte gyvenimo aprašymą?
Išlydėčiau jus, Mede.
Bet, gal ir nepatikėsit, esu užimtas žmogus.
Gladise, kieno skambutį atmečiau?
Tu girta ar kalėjime?
Labai ačiū, kad skyrėte laiko.
Brangus Stefanai,
galiu tik įsivaizduoti, kaip dabar jautiesi.
Tik noriu pasakyti, kad kai kurie iš mūsų labai tave užjaučiame.
Mano vardas – Medė, aš esu ta moteris, kuri surado Tesę ežere.
Gyva transliacija su Mertle Samer,
kuri padarys pirmąjį pareiškimą po to, kai buvo išleista iš ligoninės.
Vakar į mane buvo pasikėsinta prie mano pačios namų.
Man peršovė koją,
tačiau šiandien aš stoviu čia
ir dar kartą patvirtinu, jog dalyvausiu rinkimuose.
Niekas šūviais nenutrauks mano kampanijos,
neatbaidys mano rėmėjų ar šio miesto žmonių.
Pirmoji pamačiau ją mirusią.
Žinau, kad tu buvai paskutinis, kuris ją matė gyvą.
Todėl jaučiu, jog esame kažkaip susiję.
Galėtum pasidalinti tuo jausmu.
Mūsų policija suras tuos bailius.
Operatore, ar galite pasakyti
Kliftono T. Perkinso psichiatrinės ligoninės adresą?
Ar galėčiau kai ką pasiūlyti?
Sakykit.
Matau, jog už baro yra telefonas.
Jei mokėsiu po 10 ct už kiekvieną žinutę, ar galėsite priimti skambučius?
25 ct, ir aš apie tai pagalvosiu.
Ar galite atsiliepti, nepaminėdami „Sidabrinio dolerio“?
Gal dar ir kaklaraištį turėsiu užsirišti?
Tik kol įsirengsiu telefoną savo bute.
Jūs čia gyvenate?
Gyvenimas šiame rajone nelengvas.
Tiesą sakant, gyvenu šiame pastate.
Tuomet 30 ct, ir sutarta, kaimynėle.
Kiekvieną rytą. Minutėlę apšylu rankas.
Laikyk jį štai taip.
Jis mėgins įvesti tave į arklidę.
Taigi...
Nuimk štai šitaip ir čiupk iš viršaus.
Ir patrauk.
Ir nunešk atgal, tik netempk žeme.
- Jie... - Sveiki.
Ilgas vakaras?
Ką čia veiki, fare?
Čia nieko blogo nevyksta.
Žiūrėk, ką kalbi, Tyfai.
Viskas gerai. Tegul pasirodo vaiko akivaizdoje.
Džunai, kas gero?
- Gerai. - Gėlės vis dar galingos?
Nagi, žmogau. Kuo mes tau užkliuvome?
Matai, įstatymų gynėjams nepatinka, kai žirgai laikomi tokiomis sąlygomis.
Liaukis, brolau.
Dabar jau „brolau“, ką?
Leisk mums pasirūpinti tais įstatymų gynėjais.
O tu pakalbėk su visomis arklidėmis mieste
ir sužinok, kas vakar pasikėsino į Mertlę Samer.
Žinau, kad jūs, klajojantys pardavėjai, išgirstate daug istorijų.
Nežinau jokių prakeiktų istorijų.
Tikrai žinai.
Pavyzdžiui, apie vyruką, kuris gavo šratų į subinę,
bet nepateko į ligoninę.
Gal kažką ir girdėjau
apie kažkokį žirgų gydytoją, kuriam teko traukti šratus iš kažkokio kvailio šiknos.
Tas kvailys turi vardą?
Pone Gordonai?
Slepis sako, jog prašėte jo pravesti šį vakarą. Ar tikrai?
Pone Gordonai.
Atėjai čia pakalbėti ne apie suknistą Slepį Džonsoną.
Aš susimoviau, pasamdęs tuos klounus.
Niekas kitas nenorėjo imtis to darbo, kol nepasakydavau jūsų vardo.
Žinai, kodėl prašiau, kad pats to nedarytum?
Nes mylite mane kaip sūnų.
Nes myliu tave kaip sūnų.
Teisingai.
Nenorėjau, kad tai liktų ant tavo rankų, kad liktų ant tavo širdies.
Tačiau dabar Mertlė matė jų veidus.
Jie matė tavo veidą, kai nuvežei.
Tai nesvarbu.
Aš verčiau nušokčiau nuo tilto, nei pasakyčiau kažką, kas jums pakenktų.
Žinau.
Bet man plyš širdis, jei matysiu, kaip nusiriti.
Sustabdykit troleibusą!
Sustabdykit troleibusą! Sustabdykit! Sustabdykit troleibusą, prašau!
- Sustabdykit. - Kas nors, padėkit!
Sustabdykit!
Sustabdykit...
Lajoneli.
Mielasis, pasirodyk. Parodyk savo akis, gerai?
Kodėl?
Atsimerk, mielasis. Parodyk.
Ma?
Galiu toliau miegoti?
Suprantu.
Taip, kas?
Kas?
Jo akys.
Parodyk.
Žinau, kad dėl daug dalykų su manimi nesutinki.
Gydytojai padarė viską, ką galėjo.
Metas leisti man paskambinti pastoriui, Kleo.
Viešpatie, o Viešpatie, meldžiame tavo išgelbėjimo.
Tavo sūnus Lajonelis, nekaltas dėl savo šeimos kraujo.
Viešpatie, nukreipk savo šviesą į šią šeimą.
Tegul našta, kurią jie neša, išplaukia drauge su šia kraujo upe.
Kartokite paskui mane.
Tėve mūsų...
Mūsų gelbėtojau...
- Tėve mūsų... - Tėve mūsų...
Išganytojau mūsų...
- Išganytojau mūsų... - Išganytojau mūsų...
Amen.
Ar tai, ką ten padarėte,
padės mano berniukui labiau nei viltis?
Vaistų nuo pjautuvinės anemijos nėra, Juneta. Pati žinai.
Bet tu dar gali jį išgelbėti.
Kaip?
Parodyk Viešpačiui, kad esi atsidavusi jo dvasininkams.
Paaukok.
Paaukok šiai bažnyčiai ir pasėk sėklą, iš kurios gali išaugti stebuklas.
Kiek Viešpačiui reikia?
Viešpačiui nereikia.
Viešpats yra pilnas.
Ir jo meilė tavo sūnui – beribė.
Klausimas kitas – kiek vertinga tau yra tavo sūnaus gyvybė.
Ką gali paaukoti?
Galite išeiti, pastoriau.
Juneta?
Ieškojau išsigelbėjimo pas politiką.
Ieškojau apsaugos pas sutenerį.
Ieškojau išganymo pas pastorių.
Tačiau iš esmės buvau viena.
Aš skendau, Mede.
ORIGINALUSIS SAPNININKAS
Galvojau tik viena, kad to ir esu verta – nuskęsti.
Naktį sapnavau sapną.
Taip?
Visas miestas liepsnojo.
Tramvajai tušti, užrakinti.
Tuomet pamačiau ėriuką...
„Laimės paradimas, lydimas turtų.“
„221.“
Neblogas numeris, jei nori žinoti.
Gerai, 10 dol. ant 221.
Jei laimėsiu, atgausiu trimitą...
Visi mano šeimos nariai turėjo ginklus.
Mano mama turėjo tris. Žmonės jai juos atiduodavo.
Tikrai! Žmonės jai juos tiesiog atiduodavo.
Ką darai?
Liepiau šįvakar nesirodyti. Tu nedirbi.
Paskutinis Doros vakaras.
Tegul mergina kaip reikiant pasilinksmina.
Turtingi žmonės paveldi žemę.
Vargšai paveldi ginklus ir geležinę troškintuvę. Aš negaminu.
Galima martinio su viena iš tų gražių žalių alyvuogių?
Tai dabar jau gersi?
„Gražus laikrodis.“ O tu: „Patinka laikrodis?
Mano senelis mirė ir paliko man šį laikrodį.“
Ir aš galvoju: „Po galais, maniškis man paliko tik ginklą.“
„Atiduok man savo suknistą laikrodį!“
Taigi, ponios ir ponai, kalbant apie ginklus,
- dabar į sceną žengs... - Kleo.
...ir šio ginklo nereikia pristatyti.
Man to reikėjo.
Ši savaitė jai yra paskutinė „Faraone“,
nes ji paliks jūsų juodas šiknas ir išvyks į Paryžių.
Paplokite. Pasitikite Dorą Karter!
Štai!
Ačiū, Slepai.
Aš dar pasimėgausiu.
Turiu tikrai gerų draugų, kurie su manimi perėjo ugnį ir vandenį,
bet šįvakar noriu matyti, kaip jūs visi šokate.
Štai kaip noriu, jog prisimintumėte Dorą.
Pirmyn, mielasis.
Taip
Jūreivio dama Raudona suknele
Geria kavą
Jūreivio dama Raudona suknele
Geria kavą Ir važiuoja namo
Jūreivio dama
Raudona suknele
Šilkinėmis pėdkelnėmis Ir auksinėmis siūlėmis
Jūreivio dama
Raudona suknele
Dėl jos Vyrai pameta galvas
Jūreivio dama
Raudona suknele
Už tūkstantį dolerių Ji padejuos ir paaimanuos
Jūreivio dama
Džigi džigi
Murkia kaip katė Merkia akį vyrukui
Šis merkia atgal
Jūreivio dama
Ištuština jo kišenes Ir sugadina dieną
Priverčia įsimylėti O tada išskrenda toli
Moterie, ei
Kuo nors prasikaltau, pareigūne?
Moterie, ei
Jūreivio dama
Ištuština jo kišenes Ir sugadina dieną
Priverčia įsimylėti
O tada tikrai išskrenda toli
Išskrenda
Išskrenda toli
Atsiprašau, naktį mažai miegojau.
Bet nesijaudinkit, jūsų Redžis viską sutvarkys.
Teisingai, Redži?
Ką gi, eime, Leo. Užteks tų šokių. Gerai.
Jau prisišokai.
- Kas tau yra? - Atstok nuo manęs.
Problema ta, kad kiši rankas prie mano žmonos.
- Ei. - Gerai, metas eiti.
Iki, Redži.
Kas čia vyksta, po velnių?
Ji išskrenda toli
Tu pavydi.
Jam buvo kiek? Gal kokie 23-eji, bet jam patiko šokti su manimi.
Jūreivio dama Jūreivio
Raudona suknele Jūreivio
Dėl jos vyrai Pameta galvas
Jūreivio da...
Murkia kaip katė
Merkia akį vyrukui O šis merkia...
Bičiuli.
Taip. Pirmyn.
Ką pasakei Šelui?
Girdi, Leo? Ką pasakei Šelui, bliamba?
Ateik, pašok su manimi.
Kodėl tu toks įsitempęs?
Būk toks pat kaip aš.
Ateik.
- Kas tau negerai, bliamba? - Nagi, ateik pašokti.
Pasuk mane, nagi.
- Aš tau uždaviau klausimą. - Atsakysiu, jei pasuksi.
Ką pasakė Šelas?
Duok antklodę. Palik mane ramybėje.
Duok man antklodę. Nagi, Slepai.
Eik į galą.
Miegosiu ant sofos.
Nusiramink!
Mieloji?
Viskas gerai.
Ką jis padarė, mieloji?
Nagi. Išdulkink mane, Slepai. Prašau.
- Ne. - Nagi, Slepai. Išdulkink mane, prašau.
- Prašau, Slepai. - Mieloji, ne, ne šitaip.
Pasakyk, kas yra, mieloji.
Ne.
Pasakyk, kas nutiko?
Per Šelą patekai į bėdą?
Ką tu padarei?
Koks skirtumas, kas nutiko su Šelu?
Koks skirtumas, jei mūsų sūnus mirs?
Mes tą žinojome, Kleo.
Viskas gerai.
- Ne. Leidau sau turėti vilties. - Kleo, viskas gerai.
Man taip gėda.
Negalvok taip. Kodėl?
Gerai, jei neprarandi vilties.
Šiandien pakviečiau Pranašą.
Jis sakė, kad nieko negali padaryti.
Nieko negali padaryti.
Tik paimti mano pinigus.
Mes surasime kitą gydytoją ar dar ką.
Mes?
Nėra jokio „mes“.
Esi tik tu ir tavo suknistos svajonės.
Nekalbėk taip.
Nesmerk manęs, kad turiu svajonių
tik todėl, kad tu savųjų atsisakei.
Nori, kad svajočiau, kai negaliu net kvėpuoti?
- Atleisk. Atleisk man. - Slepai, aš nė negaliu...
- Negaliu kvėpuoti. - Leo, aš čia.
Aš šalia. Ei.
Aš su tavimi. Man labai gaila.
Prašau, Leo, tu mane gąsdini, Leo.
Leo?
Nesipykime.
Prašau, mieloji.
Nesipykime. Gerai?
O Dieve.
Suprantu. Metų motina.
Kramtai gumą?
Atsiprašau.
Pramiegojau ir dar pamačiau, kad pavogė ratų gaubtus.
Miesto pakraštyje?
Kaip netikėta.
Turėtum mane aplankyti. Dabar ten žymiai jaukiau.
Ne. Ačiū.
Kiek daug žmonių.
Taip. Kai kurioms motinoms rūpi, kad jų sūnūs patektų į koledžą
ir nebūtų išsiųsti į Vietnamą.
Nemanau, kad išsilavinimas turėtų būti naudojamas išvengti karo prievolės.
Štai.
Manau, kad jei tau tai tikrai šitaip rūpi,
turėtum eiti į gatvę ir protestuoti.
Sugalvojau.
Gal tu eik ir protestuok?
Tik sakau, jog norėčiau, kad pasinertum į kokią veiklą.
Žinai, aplink mane pilna aktyvistų.
- Bet žinai, kas man išties rūpi? - Kas?
Kad neskaitytum man moralų nors 5 minutes, bliamba.
Pravažiavai išsukimą.
Mes nevažiuojame namo.
Jei nori, gali likti automobilyje.
...kai arkliai pradės bėgti.
Taigi, ką dabar darysime?
Turime surinkti statymus iki 17 val. lenktynių.
Teisingai, vaike. Teisingai.
Patrauk rankas, bliamba, suknistas pedike.
Tau aš – pareigūnas Deivis, Spondžai.
Šratas vis dar subinėj?
- Kurių galų! - Duok, išimsiu.
Ir pareigūnas Deivis nuneš tą įkaltį
į nuovadą,
kur pasakysim jiems, kad tai tu sugalvojai pasikėsinti į senatorę Samer.
- Supranti, sūneli? - Bliamba, nieko aš nežinau apie...
Tą šūdą, ir mes abu žinom, kad tau neužtektų tam smegenų, Spondžai.
- Tai pasakyk, kas tą sugalvojo! - Gerai. Tokia moteris.
- Moteris. Kas ji tokia? - Nežinau... Šūdas.
Prisiekiu. Prisiekiu, bliamba, aš ne... Ji buvo juodaodė.
- Reikia daugiau nei juodaodės, juočki. - Ji buvo visai nieko.
Su gražiu mėlynos pastelinės spalvos paltu.
Jis turbūt nemažai kainavo.
Nori arbatos?
Ačiū, ne.
Gali prisėsti, jei ką.
Neįspūdinga, bet aš dabar čia gyvenu.
Turiu lovą, nedidelę virtuvę...
Taip, matau, mama.
Nedaryk taip.
- Nežinau, ką pasakytų Miltonas. - Kalbi apie tėtį?
- Dabar jau vadinsi jį Miltonu? - Toks jo vardas.
Čia tikrai taip baisu?
Keistas kvapas.
Kitoks kvapas.
Jei dažniau čia lankysiesi, kvapas ims panėšėti į tavo.
Priprasi, ir galbūt ims kvepėti namais.
Niekada nekvepės namais, nes čia nėra tėčio.
Gal man pripurkšti jo „Floris No.89“ kvepalų?
Miltonas ėmė jais kvėpintis, kai buvai ketverių,
nes perskaitė, kad jais kvėpinasi Džeimsas Bondas. Žinojai?
Neturi būti toks nuobodus kaip jis, Setai.
- Tėtis nėra nuobodus. - Gali...
- Tai tu nuobodi, bliamba. - Būk atviras naujiems kvapams. Patirtims.
Tipo, linksminiesi juočkių miestelyje.
Negaliu patikėti, kad palikai mus dėl šito šūdo.
Aš tavęs nepalikau.
Aš tave myliu.
Noriu leisti laiką su tavimi, bet tu pats pasirenki būti su Miltonu.
Mama, nustok jį taip vadinti.
Koks tu savanaudis.
Esi savanaudis.
- Tu gali... Aš – savanaudis? - Tu jau nebe vaikas.
Man dabar sunku,
o tau terūpi vienintelis dalykas – tavo patogumas. Tu kaip Miltonas.
Jūs vienodi. Nesuprantu, kodėl.
- Kodėl? Kodėl nesupranti? - Nežinau.
- Kodėl taip sunku suprasti? - Niekada nesupratau. Nie...
- Kodėl negali suprasti? - Setai, užteks.
- Ne, pasakyk man. - Užteks!
- Ko manyje nesupranti? - Liaukis... Nesvarbu...
Kodėl? Pasakyk man, ko manyje nesupranti?
Jis – ne tavo tėvas!
Atleisk... Atsiprašau.
Negaliu patikėti, kad taip pasakiau.
Aš...
Aš ne...
Aš tik supykau.
Tik noriu, kad žinotum, kuo gali tapti
ir kuo gali būti.
Atleisk. Aš...
Kaip kažkoks vyrukas, su kuriuo permiegojai,
ir kurio vardo nė nepasivarginai užrašyti savo dienoraštyje?
Perskaitei mano dienoraščius?
Laikei juos spintoje, neužrakinai ar panašiai.
Jei nenorėjai, kad juos kas nors perskaitytų, galėjai padėti
- kur nors slapčiau... - Kada?
Kada? Kada juos perskaitei?
Bar micvos išvakarėse.
Pamaniau...
Pamaniau, kad tai Dievas mane tikrina ar panašiai. Aš...
Norėjau išplėšti tuos lapus, kad tėtis jų nesurastų,
bet tuomet būtum supratusi, kad aš perskaičiau. Tad negalėjau to padaryti.
Todėl tiesiog gyvenau...
Bijodamas, kad tėtis sužinos ir išeis...
Man labai gaila.
O tuomet tu išėjai, bliamba...
Tu išėjai, bliamba.
Ir sakai, kad esu savanaudis?
Aš ne...
Nežinau, kas aš esu.
Ir nežinau, kas yra mano tikrasis tėvas. Ir aš...
Man nesvarbu, nes aš turiu tėtį.
Žinoma.
Gali kiek nori vadinti jį Miltonu, bliamba, bet jis – mano tėtis.
- Aišku. - Man tereikia tik jo.
Sąžininga.
Taigi, ar jau galiu važiuoti namo?
Kai moteris pagaliau leidžiasi į prisiminimus
ir suranda pamirštus melus,
netikrus prisiminimus ir sulaužytus pažadus,
ji supranta, kokia pavojinga ji buvo visiems aplinkiniams,
kurie tikėjo, kad ji save pažįsta.
Panele Kleopatra.
Turiu pasakyti, malonu jus matyti, kai nesislepiate už to baro.
- Ko norite, pareigūne Platai? - Ką gi...
Kleo, ar viskas gerai?
Taip. Sekundėlę. Tai – mano draugė, panelė Džin.
Sveika, panele Džin.
Suradau vieną iš tų klounų, kurie pasikėsino į ponią Samer.
Jis negalėjo man pasakyti, kas jį pasamdė, bet žinojo, kas juos nuvežė.
Sakė, kad automobilį vairavote irgi jūs, Kleo.
Aš nesuprantu, apie ką kalbate, pareigūne Platai.
Tuomet susitikime „Faraone“.
Galime pasikalbėti pono Gordono akivaizdoje.
Arba galite padėti man, ir aš neminėsiu jūsų vardo kuo ilgiau.
Esate palaidas galas, aišku? Abu tą žinome.
Ir aš nieko negaliu padaryti, tačiau galiu laimėti laiko.
Ar suprantate?
Raudonas „Buick Skylark“
BM-8488.
- Ačiū, Kleo. - Pareigūne Platai?
Kas bus, kai laikas baigsis?
Abu žinome, kas tave siuntė, Kleo.
Ateisi ir viską mums papasakosi, ir mes užtikrinsime, kad nenukentėtum.
- Mes? - Taip.
- Policija? - Taip.
Ta pati policija, kuri kiekvieną savaitę siunčia tavo partnerį paimti storo voko?
Nežinau, apie ką kalbi, Kleo,
bet ačiū už informaciją.
Netrukus pasimatysime.
Viso gero, panele Džin. Ačiū.
MEDĖ MORGENŠTERN HOFMANO G. 714
KLIFORDO T. PERKINSO VALSTYBINĖ LIGONINĖ
Ponia Švarc.
Kas dabar? Mano diena buvo tikrai sunki.
Parašiau Stefanui Zavackiui laišką.
Sveikinu.
Jis man atrašė.
Tai – istorija.
„Namų šeimininkė iš Paiksvilio susirado naują susirašinėjimų draugą.“
- Jau bėgu spausdinti. - Puiku.
Einu į „Švyturį“ arba „Saulę“.
Manau, jie sugalvos geresnę antraštę.
Nereikia.
Gerai, tai – istorija.
Autorius būsiu aš.
Tu prisidėsi prie tyrimo ir rašymo, būsi paminėta kaip pagalbininkė.
Geriausia, ką galiu pasiūlyti.
Noriu avanso.
Gerai.
Mede.
Pameni pareigūną Boską.
- Vadinkite mane Džoniu. - Pareigūne, ar viskas gerai?
Tos uniformos – gyva bėda.
Vos pamatę žmonės ima galvoti, kad kažkas negerai.
Tik apeinu rajoną.
Kaip sekasi, p. Švarc?
Geriau nebūna.
Tikrai?
Nes Džudita minėjo, kad prieš kelias savaites
jūsų butą apvogė.
Viskuo pasirūpinta. Jums nereikia dėl nieko jaudintis.
Jūsų laukia tikrai svarbesni reikalai.
Džiugu girdėti.
O varge. Tie auskarai.
- Turi kuo dezinfekuoti arba... - Taip.
Įsivėriau auskarus labai neseniai, tai turiu bėdos.
Dievulėliau.
Damos, paliksiu jus su degančiomis ausimis.
Man už tai tikrai nemoka.
Geros dienos, pareigūne.
Ir jums, p. Švarc.
Džudita.
Jis kvietė tave į pasimatymą, tiesa?
Manau, jis tą daro, norėdamas prisikasti iki tavęs.
Prašau, nereikia.
Manau, į mano dieviškumą įsimetė infekcija.
Tačiau...
tai leis sumokėti nuomą,
nes „Baltimorės žvaigždė“ buvo maloni ir išrašė čekį iš anksto.
Mede.
Ką gi.
Didžiuojuosi tavimi, Mede.
Pavydžiu, bet didžiuojuosi.
Nagi. Tu mane matai. Gali nusišypsoti.
Tik pyksti, kad mama dar visai neblogai žaidžia.
Aš nustebusi, kad nedirbi su statymais.
Juokauju. Atleisk.
Ar pažįsti ką nors, kas prasigyveno iš skaičių?
- Kas? - Tu.
Taip. Spėju, Čarlis viską tau pasakoja, ką?
Mano tėvas pastatė visus pinigus ant mano sapno,
ir aš laimėjau.
Taip, bet jis su viskuo ir išėjo.
Taip.
Aš vis dar myliu savo tėtį.
Man reikia tavo pagalbos, Tedi.
Aš paskutinį kartą pažaisiu su skaičiais, bet tu Senajam Čarliui nieko nesakyk.
Man reikia, kad papasakotum apie kelis žmones, kurie stato su tavimi.
Gerai.
Jis niekad nepraleido statymo.
Turiu galvoje, jis visuomet ateina laiku...
„GORDIJUS“
- Kas ten? - Kleo.
Eik tu šikt, Kleo.
Aš įeinu.
Tas mažapimpis supistas Klerensas davė tau sušiktą raktą?
Labai jau daug būdvardžių tokiame trumpame klausime.
Pasilik.
Varysiu lauk iš čia, bliamba.
Tuomet pasakyk, nuo ko visad apsineši, Dora?
Atsisveikinimo dovanėlė nuo Šelo.
Dora, susikaupk, prašau.
Man reikia tavo pagalbos.
Paskambinau Redžiui, jis jau važiuoja...
Mieloji.
Jai viskas gerai, Redži. Nieko nedaryk.
Tau ji primena moterį, kuriai viskas gerai?
Nemalk šūdo, Redži.
Jei tau tikrai nepatiktų matyti ją tokią, pasakytum bosui.
Jis ją tokią laiko dėl tavęs, tiesa?
- Žiūrėk, ką kalbi, Kleo. - Ji pateko į spąstus. Ji negali išvykti.
Čia ji pasiruošusi su tavimi šokti, kai tik užsimanai...
Liepiau pagalvoti, ką kalbi, Kleo!
Jis nežino, tiesa?
Ko?
Kad pasiuntei mane su voku.
Jis nesuprato, apie ką kalbu, kai pasakiau, kad tu viską sutvarkysi.
Taip?
Taip ir maniau!
- Kodėl mane pasiuntei, Redži? - Norėjau...
Norėjau sumažinti man tenkantį spaudimą, Kleo.
- Turėjau tą padaryti. - Dieve.
Jei aš krisiu, Redži,
nusitempsiu ir tave.
Supratai?
Arba gali padėti mums abiem nenuskęsti.
Ko nori?
Aš mačiau raudonąsias knygas.
Žinau, kad Šelo komanda pasirūpins, kad Pimlike
laimėtų numeris 315,
nors visi stato ant Kalėdų senelio gimtadienio.
Mačiau tavo parašą buhalterinėje knygoje.
Žinai, kokį skaičių jis jiems pasako.
Jei pasakysi man tą skaičių, aš ant jo pastatysiu, niekas mūsų nesuseks.
O tada aš dingsiu.
Dingsi?
O kaip tavo vaikai? Paliksi savo berniukus?
Dabar tau parūpo mano vaikai, Redži?
Santykis 600 su 1, tad pastatysiu 50 dol. ir...
Redži, aš tau atiduosiu 10 %.
Taip. Aš neimsiu.
- Nes esi Gordono vyrukas, ką? - Atsiknisk nuo manęs, Kleo!
Ką jūs, po velnių, darot?
Dora, mieloji, paklausyk.
Pažvelk į Redžį.
Matai, jis dabar galvoja, kad jo gyvenimas būtų lengvesnis,
jei atsikratytų manęs.
- Kaip suprasti, atsikratytų... - Dora,
Redžis gali norėti mane nužudyti.
Tad jei mane ras negyvą, noriu, kad žinotum, kas tą padarė.
Ne. Redži, kodėl tu...
Nebent nori nužudyti mus abi.
Kas jai negerai...
Redži, sužinok tą skaičių.
Nagi.
Štai ir jis.
Baueri. Užeik.
Dr. Kornblatai, čia – Mardžorė Švarc.
- Madlena. - Atleiskit. Madlena Švarc.
O geriausia, jei vadinsite mergautine pavarde, Morgenštern.
Gerai, čia tai naujiena. Čia Madlena Morgenštern.
Malonu susipažinti, ponia Ryto Žvaigžde. Ar žinote, kad moku vokiškai?
Nesistebiu jūsų sugebėjimais.
Čia – daktaras Kornblatas. Jis – medicinos tyrėjas.
- Parodėte jai mano sieną? - Atleisk.
Ne, pamiršau. Išeidamas parodysiu.
Daktaras atvyko iš Los Andželo,
jis atliko Džordžo Ryvso,
Telmos Tod, Merilin Monro skrodimus...
Viduje mes visi vienodi.
Girdėjau.
Dr. Kornblatai, ar nebuvo kažko neįprasto ar...
Gal kažką pastebėjai Derstų mergaitės atveju,
kad trūko kokios skiautelės ar...
Gruntas, kurį radau, išdavė jos žudiką. Tą pastebėjau.
Gal dar kažką?
Padėk man, daktare.
Tau, Baueri, rodos, tikrai kažką turiu.
Ką radai?
Panagėse radau ne tik grunto.
Radau odos ląstelių,
o tai reiškia, kad ji priešinosi, kai jis pamėgino ją išprievartauti.
Pamėgino išprievartauti?
Jos tarpkojis buvo truputį nubrozdintas,
tačiau mergystės plėvė nepažeista.
Policija tą žino, tačiau mergaitės šeimai ir taip sunku,
o tai nebuvo mirties priežastis, tad...
Ar jos panagėse buvo Zavackio oda?
Negaliu pasakyti. Ant jo kūno nebuvo įbrėžimų.
Tad ji galėjo būti kito žmogaus.
Aš tik viską išpjaustau. Istorijas pasakojate jūs.
Bet kodėl ne.
Sveikas, Sedrikai.
Labas vakaras.
Mes jau nedirbame, p. Tyberi.
Ar galiu tik sužinoti žinutes?
Tiesą sakant, taip.
Viena – nuo tavo motinos,
Rodos, ji miela moteris.
Ir viena iš psichiatrinės ligoninės.
Sveiki, skambinu kaip „Baltimorės žvaigždės“ atstovė,
atsakydama į dr. Makenzio skambutį.
Palaukite. Sujungsiu.
- Ponia Švarc? - Ne, Morg...
Taip, aš.
Skambinu dėl laiško, kurį parašėte Stefanui Zavackiui.
- Manome, labai padėtumėte, jei... - Taip?
Jis prašo susitikimo su jumis.
„DIEVO SŪNŪS IR DUKTERYS“ ELEN G. VAIT
Zavacki.
Stefanai.
Aš – Madlena.
Išvertė Akvilė Katilienė