- Да му се не види! - Алвин?
По дяволите.
Алвин?
Какво е станало?
Г-н Шел Гордън разбра, че пощипвам от залозите.
Не стига че си комарджия, а крадеш и залозите на другите?
- Мърва, издължих му се. - Не ме лъжи.
- Издължих се. - С тромпета си?
Алвин, кълна се, ако не спреш да работиш за него
и не си върнеш тромпета, вземам Клио и си тръгвам.
Мила?
Скъпа? Мърва?
Хайде, стига.
Откъде имаш десетачка?
Спестявах цяла година от работата с Чарли.
Не. Знаеш, че баща ти не приема подаяния.
- Не е подаяние, трябва да си ги заслужиш. - Моля?
Да си ги заслужа?
- Да, хайде. - Добре, г-це Шъруд.
Хубаво.
Дами и господа,
за мен е чест да ви представя единствената и неповторима
- Клио Шъруд. - Благодаря.
Ще й акомпанира Човекът тромпет,
Алвин Шъруд.
С целувка ме събуждай сутрин
до сетния ми час.
В обятията си ме вземай всяка вечер.
В любов ми се вричай...
Уолъс Уайт с късен извънреден репортаж.
Малко след 22:30 ч. снощи
срещу съветника Мъртъл Съмър бе направен опит за покушение,
който шокира Балтимор.
Атентаторите са още на свобода. Полицията издирва...
- Ало? - Реджи, аз съм, Клио.
- Какво става? - Много добре знаеш какво!
Гръмнаха Мъртъл.
Куршумът само е одраскал крака й. Нищо не знам по въпроса, нито пък ти.
Заставиха ме да ги закарам, разбираш ли?
Някой видя ли те там?
Да, гълъбицата Карол и другите две копелета с него.
Тъпакът отиде с червен кабриолет, Реджи.
- Извинете. - Какво?
Момент само!
- Ще се оплача на Шел. - По-добре недей, Клио.
Послушай ме. Сама го пожела, не помниш ли?
Искаше да спечелиш доверието му. Сега му покажи, че не се е излъгал в теб.
Или се е излъгал?
- Не се е излъгал в мен. - Не замесвай името му, Клио.
Кротувай, докато всичко отшуми. Тази седмица не идвай на работа.
- Извинете. - Добре де!
Боже.
Побързай, Клио, теб чакаме.
- Съжалявам, госпожо. - Божичко!
Добре, готова си.
Ела да ги видим тия фусти.
ИСТИНСКИЯТ СЪНОВНИК
ДЖАЗ БАР "БЛУ БЪРД"
ВЕСТНИК "АФРО"
ВЕСТНИК "ЗВЕЗДА"
ЦВЯТ
ПО РОМАНА НА ЛОРА ЛИПМАН
Не очаквах да боли толкова.
Евреите не забраняват ли татуировките и пробиването на ушите?
Да, не бива да оскверняваме телата си, за да не оскверним божественото в нас.
Аз пък мислех, че е, за да се пазите от дявола.
Дяволът предпочита други дупки.
Не влезе докрай, ще трябва да я сложа ръчно.
Мечтата да пишеш ти съсипа живота. Сега искаше същата мечта да го преобрази.
Но защо ти трябваше да замесваш мъртвото ми тяло?
На дъното на онзи фонтан си ми беше добре.
- Добро утро, кажете. - Добро утро.
- Идвам при Боб Бауер. - Очаква ли ви?
- Ще се радва да ме види. - Името ви?
Мади Шварц.
Изчакайте там.
Г-н Бауер, търси ви една жена.
Мади Шварц, не съм я чувала.
Г-жо Шварц, последното бюро отдясно.
- С какво да ви помогна, г-жо Шварц? - Май всъщност аз ви помогнах.
ЗАПОДОЗРЯН УБИЕЦ НА ДЕТЕ
Благодаря.
- Нещо друго? - Да.
Четох във вестника ви,
че чернокож с насинено око е заговорил Теси Дърст в магазина.
Стига, твърди го майката на Стефан Завацки.
Може да си поговорим като майки и да разбера дали има нещо вярно.
Ако смятахме, че става с майка, щяхме да пратим Една, тя ни е като майка.
Нали?
Прати някой от твоите подмазвачи, имам си работа.
Май все пак ще ви трябвам.
- Г-жо Шварц, правилно ли разбрах? - Наричайте ме Мади.
Влизате нахакано в сериозна редакция, където работят опитни професионалисти,
и искате да пишете репортажи, а имате квалификация само като майка.
Името ви е във вестника,
защото ви дадох полезна информация и стана сензация.
Не, отклонявахте вниманието от себе си,
а аз извлякох полза благодарение на своите умения и опит.
Според мен все пак ми дължите услуга, г-н Бауер.
Боб. Не, аз съм във вестникарския бизнес, не правя услуги, а вие искате точно това.
Имам опит в писането.
В клуба за поезия или в училищния вестник? Носите ли автобиография?
Бих ви изпратил до вратата, Мади, но ако щете вярвайте, съм много зает.
Гладис, на кого затворих?
Пиян ли си, или си в ареста?
Благодаря ви за отделеното време.
Скъпи Стефан, представям си какво изпитваш в момента.
Знай, че някои от нас ти съчувстват за това, което те сполетя.
Казвам се Мади, аз открих Теси в езерото.
Ще чуете Мъртъл Съмър
с първото й изявление след изписването й от болница.
Вчера пред дома ми бе извършен опит за покушение срещу мен.
Простреляха ме в ходилото, но въпреки това стъпвам на него,
за да потвърдя, че ще участвам в изборите.
Няма да позволя моята кампания, поддръжниците ми
и жителите на този град да бъдат смачкани.
Аз първа я видях мъртва.
Казват, че ти си последният, който я е видял жива.
Това ме кара да смятам, че сме някак свързани.
Може би и ти споделяш това усещане.
Полицията ще открие тези страхливци.
Централа, може ли адреса на психиатрична клиника "Клифтън Пъркинс"?
Може ли да ви предложа нещо?
- Да чуем. - Виждам, че имате телефон.
Ако ви плащам по пет цента, ще приемате ли обаждания за мен?
Двайсет и пет - и ще си помисля.
Може ли да не казвате, че това е "Сребърният долар"?
А да нося ли вратовръзка, госпожо?
Само докато ми прекарат телефон.
От квартала ли сте? Доста ще има да почакате.
Всъщност живея в сградата.
Тогава 30 цента и си стискаме ръцете, съседке.
Всяка сутрин. Чакай да се сгрея.
Дръж го здраво, ето така. Той ще те поведе към конюшнята.
Сваляш го ей така, хващаш отгоре и дърпаш.
Занасяш го отзад, без да го влачиш.
Здрасти.
- Дълга нощ? - Защо си тук, ченге?
- Нищо лошо не вършим. - Мери си приказките, Зъбльо.
Нищо, остави го да се прави на корав пред сина си.
Как я караш, Джун?
- Бива. - Продаваш ли цветя?
Какво сме ти направили?
Какво ли ще каже съдията, ако те види как тормозиш конете?
- Стига де, братко. - Сега ти стана брат, а?
Остави съдията на нас, а ти поразпитай из всички конюшни в града
кой се опита да очисти Мъртъл Съмър снощи.
- Уличните продавачи знаете всичко. - Ами! Нищичко не знам.
Знаеш ти.
Примерно някой да е пробвал да си извади сачми от задника,
без да ходи в болница.
Май чух за ветеринар, който извадил сачми от задника на някакъв глупак.
Глупакът има ли си име?
Г-н Гордън?
Слапи твърди, че сте го поканили за водещ, вярно ли е?
Г-н Гордън.
Не си дошъл да говориш за Слапи Джонсън.
Издъних се, като наех тия смешници.
Но без да споменавам името ви, всички други отказаха.
Знаеш ли защо не го възложих на теб?
- Защото ме обичате като син. - Точно така.
Позна.
Не исках да си цапаш ръцете и да страдаш от угризения.
Но Мъртъл е видяла лицата им, а ти си занесъл парите и те са видели теб.
Няма значение. По-скоро ще скоча от моста, отколкото да ви издам.
Знам.
Но не искам да пропаднеш.
Спрете трамвая!
Спрете трамвая! Спрете го, моля ви!
- Спрете! - Помощ!
Спрете трамвая!
Лайънъл.
- Миличък, дай да ти видя очичките. - Защо?
Отвори ги, дай да видя.
- Мамо? - Остави ме, спи ми се.
Знам.
Кажи, какво има?
- Очите му. - Дай да видя.
Знам, че рядко се съгласяваш с мен,
но лекарите вече не могат да му помогнат.
Нека повикам преподобния, Клио.
Господи Боже наш, молим Те за избавление.
Твоят син Лайънъл не е виновен за семейната кръв в жилите му.
Боже, обърни взора си към това семейство.
Нека тяхното бреме отплава по реката от кръв.
Повтаряйте след мен.
Отче наш.
Изцелителю наш.
Отче наш.
Спасителю наш.
Амин.
Това, което сторихте,
ще помогне ли на сина ми с нещо друго освен надежда?
Сърповидната анемия не се лекува, Юнета. Знаеш го.
- Но имаш силата да го спасиш. - Как да го направя?
Покажи, че си предана на Неговото духовенство. Дай своята лепта.
Дари на Църквата и посей семе, от което да се роди чудо.
- От колко пари има нужда Бог? - Бог няма нужда от нищо. Той е съвършен.
И любовта Му към твоя син е безгранична.
Въпросът е каква стойност има за теб животът на сина ти?
Какво си готова да пожертваш?
Знаете къде е вратата, отче.
Юнета?
Потърсих избавление при политика.
Потърсих закрила при сводника.
Потърсих спасение при проповедника.
Но накрая се оказах сама.
Потъвах, Мади.
И си мислех само едно - че заслужавам да се удавя.
- Нощес сънувах сън. - Какъв?
Целият град беше опожарен. Трамваите бяха пусти, затворени.
После видях агънце.
"Загуба на щастие, последвана от богатство."
"221".
Хубаво число, ако питаш мен.
Добре, залагам десет долара на 221.
Ако спечеля, ще си върна тромпета.
Всички в семейството ми имаха пистолети. Майка ми имаше три, хората й ги даваха.
Да бе, просто й ги даваха!
Какво правиш? Казах ти да се покриеш, не си на работа.
Това е последната вечер на Дора. Остави ме да се позабавлявам.
Богатите наследяват земя, бедните - оръжия и чугунени тигани. Аз не готвя.
Водка мартини с една от онези хубави зелени маслини.
Сега пък пропи?
"Хубав часовник." А той: "Харесва ли ти? Остана ми от дядо".
Мисля си: "Моят пък ми остави патлак". "Давай часовника, мамка ти!"
Като стана дума за оръжия, следващият изпълнител
е най-страхотното ни оръжие.
Имах нужда.
Последни изяви във "Фараон", че ви зарязва и заминава за Париж, чернилки.
Хайде, да ви чуя! Силни аплодисменти за Дора Картър!
Ха така!
Благодаря, Слапи.
Знаете, че винаги съм пряма.
Имам верни приятели, които бяха с мен и в добри, и в лоши дни,
но тази вечер искам да танцувате.
Така искам да запомните Дора.
Давай, сладур.
Пристанищна жена с червена рокля
изпива чаша кафе.
Пристанищна жена изпива чаша чай,
изпива чаша кафе и вкъщи се прибира.
Пристанищна жена...
Пристанищна жена със зелена рокля
копринени чорапи носи с шевове златисти.
Пристанищна жена...
Пристанищна жена с червена рокля,
мъжете по нея си губят ума.
Пристанищна жена...
Пристанищна жена със черна рокля
за хилядарка ще пъшка и ще стене.
Пристанищна жена...
Пристанищна жена, сладострастно извива се тя.
Мърка като котка, на някой мъж намигва.
Намигва й и той.
Пристанищна жена...
Джобовете му ще изпразни, деня ще му съсипе.
Ще го накара в нея да се влюби, а после в миг ще отлети.
Какво съм направила, г-н полицай?
Пристанищна жена...
Джобовете му ще изпразни, деня ще му съсипе.
Ще го накара в нея да се влюби,
а после в миг ще отлети.
Съжалявам, снощи не можах да мигна.
Но нищо, вашето момче Реджи ще почисти. Нали, Реджи?
Хайде, Лио, стига, натанцува се.
- Пич, какъв ти е проблемът? - Че опипваш жена ми!
Хайде, да си вървим.
Чао, Реджи.
Какво ти става?
Ревнуваш.
Младеж на не повече от 23 г. си падна по мен.
Пристанищна жена
с червена рокля.
Мъжете по нея си губят ума.
Мърка като котка.
На някой мъж намигва, намигва й и той.
Леле, леле.
Хайде, давай.
Какво каза на Шел?
- Чу ли, Лио? Какво каза на Шел? - Ела да танцуваме.
Какво си се спекъл? Бъди като мен.
Хайде.
- Какво ти става? - Танцувай с мен.
Завърти ме.
- Питам те... - Ще ти кажа, ако ме завъртиш.
Какво ти каза Шел?
Стига, дай ми одеяло.
- Слап, дай ми одеяло. - Върви в спалнята, аз ще легна на дивана.
Укроти се!
Мила?
Няма нищо, успокой се.
Какво ти направи?
Изчукай ме, Слап. Хайде, моля те.
- Не. - Слап, изчукай ме.
- Моля те. - Не искам така, мила.
Кажи ми какво става. Не!
Кажи ми какво е станало. Шел те е забъркал в нещо ли?
- Какво си направила? - На кого му пука за Шел?
Какво значение има, щом синът ни ще умре?
Ние го знаехме, Клио.
Успокой се.
- Тайничко се надявах. - Няма нищо.
- Толкова ме е срам. - Защо? Не се срамувай.
Хубаво е да се надяваш.
Днес дойде Пророка. Каза, че с нищо не може да помогне.
Нищо не може да стори, освен да ми вземе парите.
- Ще намерим някой друг лекар. - Ние ли? Няма никакво "ние".
Твърде си зает да гониш проклетите си мечти.
Не говори така.
Не ме обвинявай, че имам мечти, само защото ти си се отказала от своите.
Как да мечтая, като дори не мога да дишам?
Извинявай, съжалявам.
- Дори не мога да дишам. - Лио, тук съм.
До теб съм. Съжалявам.
Моля те, започваш да ме плашиш.
Лио? Хайде да не се караме.
Моля те, мила. Да не се караме, става ли?
О, боже.
Знам. "Майка на годината".
Дъвка ли дъвчеш?
Съжалявам.
Станах късно, откраднаха ми тасовете на колата.
- В "Низините"? Колко неочаквано. - Ела ми на гости, вече е по-приятно.
Не, благодаря.
Каква навалица.
Някои майки искат синовете им да влязат в колеж,
за да не ги пратят във Виетнам.
Не мисля, че образованието е тактика за скатавка от армията.
Вземи. Ако толкова живо те интересува, трябва да протестираш по улиците.
Така ли? Защо ти не идеш да протестираш?
Само казвам, че ще е хубаво да се интересуваш живо от нещо.
Добре, може и да не съм активист.
- Но знаеш ли какво искам? - Кажи.
Поне пет минути да не ме поучаваш.
- Пропусна отбивката. - Не отиваме у дома.
Ако искаш, стой в колата.
...щом гонките започнат. Сега какво ще правим?
- Ще съберем залозите преди надбягването. - Браво, момче.
Не ме пипай, педал скапан!
- За теб е полицай Дейвис. - Май имаш сачми в задника?
- Стига! - Ще ти ги извадя.
Ще оставя Дейвис да завлече в участъка уликите, които държи.
Ще кажем, че си смятал да убиеш сенатор Съмър.
- Ясно? - Нищо не знам!
Знаем, че нямаш толкова акъл, Гъба.
- Кажи ни кой те подучи? - Добре де! Беше жена.
- Жена ли? Каква жена? - Не знам бе! По дяволите.
Кълна се, не знам. Беше чернокожа.
- Кажи нещо повече, черньо. - Беше хубавица.
Имаше готино светлосиньо палто. Сигурно е бая скъпо.
- Искаш ли чай? - Не, благодаря.
Може да седнеш.
Не е кой знае какво, но сега живея тук.
Имам си легло, кухничка...
Да, мамо, виждам.
Не го прави.
- Какво ли ще каже Милтън? - Татко ли?
- Вече Милтън ли ще го наричаш? - Така се казва.
Толкова ли е ужасно тук?
- Мирише странно. - Мирише по-различно.
Ако идваш по-често, ще добие твоята миризма.
Ще свикнеш и може да ти замирише на дом.
Няма да ми замирише на дом, защото татко го няма.
Искаш ли да пръсна от неговия "Флорис номер 89"?
Слага си го, откакто ти бе на четири. Прочете, че го ползва Джеймс Бонд.
- Не е нужно да си скучен като него. - Не е скучен.
- Ти си скучната! - Опитвай нови миризми и изживявания.
Голямото приключение в негърския квартал. И ни напусна заради тая глупост!
Не съм напуснала теб.
Обичам те.
Не исках да губим връзка, но ти предпочете да останеш при Милтън.
- Престани да го наричаш така! - Какъв си егоист.
Ужасен!
- Аз ли съм егоист? - Вече не си малък.
Трудно ми е, но и ти като Милтън мислиш само за себе си.
Лика-прилика сте си и не разбирам защо.
- Защо не разбираш? - Не знам.
Какво има да не разбираш?
- Сет, престани, стига вече! - Кажи ми.
- Какво не разбираш? - Стига!
- Кое ти е толкова странно? - Той не ти е баща!
Съжалявам, ужасно съжалявам. Как можах да го кажа!
Не исках.
Просто се ядосах.
Само искам да знаеш какъв можеш да станеш, какви перспективи имаш.
- Извинявай. - Сигурно е онзи, с когото си преспала
и дори не си написала името му в дневника си?
- Чел си дневниците ми? - Оставяш ги в дрешника, не ги заключваш.
Ако не искаш да ги четат, да ги беше скрила.
Кога?
- Кога ги прочете? - В деня преди моята бар мицва.
Помислих си, че Бог ме подлага на изпитание.
Исках да откъсна тези страници, за да не ги намери татко,
но щеше да разбереш, че съм ги чел, така че нямаше как.
И оттогава живея в страх.
Свикнах да се боя, че татко ще ги види и ще ни напусне.
Ужасно съжалявам.
А накрая ти ни напусна.
Напусна ни, мамка му. И наричаш мен егоист?
Не знам кой съм. Не знам кой е истинският ми баща.
Но не ми пука, защото си имам баща.
- Разбира се. - И да го наричаш Милтън, той ми е баща.
- Добре. - И друг не ми трябва.
Така е.
Може ли вече да се прибера?
Когато една жена тръгне да си прави равносметка
и открие забравени лъжи,
забутани спомени и неспазени обещания,
разбира колко опасна е била за околните,
които са смятали, че познава себе си.
Госпожице Клеопатра, хубаво е да те видя, без да си скрита зад бара.
Какво искаш, полицай Плат?
Клио, всичко наред ли е?
Да, само минутка. Това е мой приятел, г-це Джийн.
Здравейте.
Открих един от смешниците, опитали се да убият г-жа Съмър.
Не каза кой го е наел, но знаеше кой е оставил парите.
- Каза и че си шофирала, Клио. - Не знам за какво говориш, полицай Плат.
Тогава да идем във "Фараон" и да го повториш пред г-н Гордън.
Или ми помогни и ще премълча името ти докогато мога.
И двамата знаем, че си неудобна.
Не мога да го променя, но ще ти спечеля време.
Разбираш ли?
Червен буик "Скайларк". БМ-8488.
БМ-8488.
- Благодаря. - Полицай?
Какво ще стане, като изтече времето?
Знаем кой те е изпратил.
Ела да свидетелстваш и ще се погрижим да не ти се случи нещо лошо.
- "Ние"? Полицията ли? - Да.
Онази полиция, която праща партньора ти да прибира дебелия плик?
Не знам за какво говориш, но ти благодаря за информацията.
Ще се видим скоро.
Довиждане, г-це Джийн. Благодаря.
ДО МАДИ МОРГЕНЩЕРН
ОТ КЛИНИКА "КЛИФЪРД ПЪРКИНС"
Госпожо Шварц.
- Какво има пак? Денят беше тежък. - Написах писмо на Стефан Завацки.
Браво.
Той ми отговори.
Това е сюжет.
"Писмата на домакинята от Пайксвил."
- Веднага се заемам. - Ще отида в "Бийкън" или "Сън".
- Те ще измислят по-добро заглавие. - Чакайте.
Права сте, става за репортаж. Аз ще го подпиша.
Ако помогнете с проучването и подробностите, ще ви пиша за съавтор.
Повече не мога.
Искам аванс.
БИЖУТЕРИЯ "ВАЙНЩАЙН"
Мади.
Нали помниш полицай Боско?
- Казвайте ми Джони. - Всичко наред ли е, г-н полицай?
Това й е лошото на униформата.
Щом те види някой, решава, че е станало нещо.
Просто патрулирам.
- Как сте, г-це Шварц? - Чувствам се отлично.
Наистина ли? Защото Джудит спомена, че са ви обрали апартамента
преди няколко седмици.
Всичко вече се уреди, не се безпокойте. Сигурна съм, че си имате по-важна работа.
Радвам се да го чуя.
О, боже. Тези обици!
- Имаш ли нещо за дезинфекция? - Да.
Наскоро си пробих ушите и още не са заздравели.
Мили боже.
Е, дами, оправяйте се с пламтящите уши. На мен не ми плащат за такива работи.
Приятен ден, г-н полицай.
И на вас, г-це Шварц.
Джудит.
Канеше те да излезете, нали?
По-скоро е някакъв шантав замисъл да се докопа до теб.
Стига, моля те. Май божественото в мен се е инфектирало.
И все пак
ми осигури пари за наема
благодарение на аванса от "Балтиморска звезда".
Мади.
Добре.
Гордея се с теб, Мади.
Завиждам ти, но се гордея с теб.
Хайде, видя ме, усмихни се. Цупиш се, че майка ти още го може.
Чудно как не събираш залози по улиците.
Пошегувах се, извинявай.
Случвало ли се е някой да прибере голяма сума от лотарията?
- Кой? - Ти.
Да, явно Чарли ти е разказал.
Накарах баща си да заложи всичките ми пари на един мой сън
и спечелих.
Да, но той е духнал с парите.
Така е.
Но все още го обичам.
Трябва да ми помогнеш, Теди.
Ще играя на лотарията за последно, но не казвай на Чарли.
Разкажи ми за хората, които залагат при теб.
- Дадено. - Добре.
Той не пропускаше залог. Винаги отиваше там навреме.
ГОРДИЪН
- Кой е? - Клио.
- Чупката, Клио. - Ще вляза.
Оня проклет тънкопишковец Кларънс ти е дал ключ от стаята ми?
- Много прилагателни за кратък въпрос. - Задръж го.
- Бездруго се махам оттук. - Тогава защо се друсаш, Дора?
Подаръче за сбогом от Шел.
Дора, съсредоточи се малко.
Помогни ми. Повиках Реджи, идва.
- Мила. - Остави я, Реджи, нищо й няма.
- Добре ли ти изглежда? - Стига глупости, Реджи!
Ако не ти харесва да я гледаш така, кажи на шефа си. Надрусва я заради теб.
- Внимавай как ми говориш. - В капан е, не може да замине.
- Готова е да ти танцува, когато поискаш. - Мери си приказките, казах!
Той не знае, нали?
Какво?
Че си изпратил мен с плика.
И не ме разбра, когато му казах, че ти ще почистиш.
Нали?
Така си и знаех!
Защо изпрати мен, Реджи?
- Да не ме надушат ченгетата. Нямаше как. - Боже.
Ако загазя, Реджи,
ще те завлека с мен.
Разбра ли?
Или пък можеш да спасиш и двама ни от удавяне.
Какво искаш?
Видях тайното счетоводство.
Знам, че Шел наглася резултатите на хиподрума "Пимлико",
за да завършват залозите на 315,
когато всички залагат на рождената дата на Дядо Коледа.
Видях подписа ти в счетоводната книга. Ти знаеш кое число ще им даде.
Казваш ми го, аз залагам, никой няма да ни заподозре.
И после ще изчезна.
Ще изчезнеш?
- Ами децата ти? Ще ги изоставиш ли? - За децата ми ли се тревожиш, Реджи?
При ставка 600 към 1 ще заложа 50 долара, ще спечеля 30 000.
Ще ти дам 10% от сумата.
Да, но няма да ги взема.
- Защото си слуга на Гордън! - Остави ме!
Какво правите?
Дора, чуй ме, мила.
Погледни Реджи. Хайде, погледни го.
Май си мисли, че ще си улесни живота, ако се отърве от мен.
- Как да се отърве? - Дора.
Реджи може да реши да ме убие.
Ако ме намерят мъртва, искам да знаеш кой го е извършил.
- Не. Реджи, защо? - Или искаш да убиеш и двете ни?
Какво й става?
Реджи, дай ми числото.
Хайде.
- Ето го. - Бауер, влизай.
Д-р Корнблат, това е Марджъри Шварц.
- Маделин. - Простете, Маделин.
Предпочитам моминската си фамилия, Моргенщерн.
Не подозирах. Това е Маделин Моргенщерн.
Приятно ми е, г-жо "Утринна звезда". Знаеш ли, че говоря немски?
Нищо в теб не ме учудва. Това е д-р Корнблат, съдебният лекар.
- Показа ли й стената ми? - Забравих. Нищо, на излизане.
Докторът е от Лос Анджелис и е правил аутопсиите на Джордж Рийвс,
- Телма Тод, Мерилин Монро... - Виж ти.
Отвътре всички са едни и същи.
Казвали са ми. Д-р Корнблат, имаше ли нещо необичайно...
Забеляза ли нещо в трупа на Теси Дърст, което е убягнало на жълтата преса?
Арестуваха убиеца й по камъчетата, които открих.
А нещо друго?
- Помогни ми, докторе. - Заради теб, Бауер, мисля, че имаше нещо.
Какво е това?
Под ноктите й нямаше само камъчета.
Открих кожни клетки.
Съпротивлявала се е при опита за изнасилване.
Опитът ли?
Между краката й имаше охлузвания, но хименът не бе разкъсан.
Полицията знае, но семейството преживя достатъчно,
а и причината за смъртта е друга.
Кожата под ноктите й на Завацки ли е?
Не знам, по него нямаше одрасквания.
- Значи може да е бил друг? - Аз само ги режа, вие разказвате за тях.
Но е възможно.
Здравей, Седрик.
Добър вечер. Затворено е, г-це Билков чай.
- Може ли само съобщенията? - Всъщност да.
Имаше едно от майка ви. Стори ми се приятна жена.
И едно от психиатрията.
Аз съм от "Балтиморска звезда", връщам обаждане на д-р Макензи.
Прехвърлям ви.
- Г-жо Шварц? - Не, Морг... Да, аз съм.
Звънях ви заради писмото, което сте пратили на Завацки.
- Може да е полезно, ако... - Да?
Той моли за среща с вас.
Завацки.
Стефан.
Аз съм Маделин.
Превод на субтитрите Живко Тодоров