MENININKO PROFILIS LUIZA DERST
„Mažiausiai realus yra realizmas.“
Voli, ir tu čia?
Taip, manęs paprašė apžvelgti kažkokią trilerio parodiją.
Alanai. Galvojau, tau treniruotė iki keturių.
Buvo, bet išėjau anksčiau, norėdamas pažiūrėti, ar tu ateisi laiku.
Tu per daug rimtai į tai žiūri.
Tai dėl mano mamos.
Tavo mama – labai talentinga dailininkė.
Ji supranta sapnų karalystę geriau nei dauguma žmonių.
Ne, ačiū. Mano talentinga mama tikrai užuos.
Rūkantys žmonės nejaučia, jei kitas žmogus atsiduoda cigaretėmis.
Mano mama užuodžia viską, net mano mintis.
Atsiprašau.
Neatsiprašinėk.
Džordžija Okyf sakė, kad mažiausiai realus yra realizmas.
Tad tikėjausi pradėti nuo to.
Kas padaro menininką siurrealistu?
Nežinau, ar galiu save vadinti siurrealiste.
Taip.
O tu kaip manai, kas padaro menininką siurrealistu?
Andrė Bretonas savo pirmajame „Surrealist Manifesto“ rašė...
Bet ką tu manai?
Manau...
Manau, tai yra žavingumo paieškos.
Kas gali būti mažiau žavinga nei mėginimas apibūdinti save?
- Tai... - Tik noriu pasakyti,
kad matydami jūsų piešinius, žmonės pasijaučia...
Bete, ar myli mano sūnų?
Nes dar niekad nemačiau, kad jis taip eitų iš proto dėl ko nors,
ir norisi žinoti, kur link viskas krypsta.
Vėl atėjo Liz iš „Vakarų trečiosios“.
Turbūt reikėtų pas ją nueiti.
Atleisk. Netrukus grįšiu.
Ji reikalauja meistrės.
Pasiruošk.
Kaip sekasi?
Manau, persistengiau besiruošdama.
Skaičiau tavo straipsnį leidinyje „Kaukas“. „JAV ir mes“.
Pasijaučiau nereikalingas ir senas.
Turbūt kažką gerai darai.
Jūs nesate senas, pone Derstai.
Jei atvirai, nesu tikras, ar jaučiuosi senas, ar pavydžiu.
Pastaruoju metu painioju šiuos du jausmus.
Gaila, kad Alanas taip nesijaučia.
Savo sūnaus vietoje nusivežčiau tave į Niujorką.
Pasivaikščiotume Grinvičo miestelyje.
Tada padėčiau įsidarbinti kokiame rimtame laikraštyje.
Turiu galvoje, su tokiu talentu...
galėtum toli nueiti, Mede.
- Ačiū. - Halai, Liz nori pasikalbėti.
Paklausk Luizos apie jos parodą „Vakarų trečiojoje“ kitą mėnesį.
Tada ji tikrai kalbės.
- Ačiū, ponia Derst. - Ką gi. Nekantrauju perskaityti.
Padėkosiu ponui Derstui išeidama.
Pone Derstai?
HALAS
Kas ji tau buvo?
Norėjai papasakoti Tesės istoriją.
Norėjai papasakoti manąją.
Norėjai pasakoti visų istorijas, tik ne savo.
ORIGINALUSIS SAPNININKAS
„MĖLYNASIS PAUKŠTIS“ DŽIAZO BARAS
„AFROAMERIKIETIS“
„ŽVAIGŽDĖ“
SPALVA
PAGAL LAUROS LIPMAN KNYGĄ
Tese? Ar mus girdi?
Ji čia.
Prakeikimas.
Nemelavai.
- Polai? - Taip. Aš pranešiu.
Ji tokia mažytė.
Jei tai – sekso nusikaltimas, aš neištversiu.
Jūs neištversit?
Čia Donelis, mes suradome mergaitę...
Kaip sugalvojote čia ieškoti, ponia...
Švarc.
Paprastai skiriu žmones.
Išmokti atskirti žydus prireikia viso gyvenimo.
Ei! Jos nosis labai graži.
Ar jūsų vyras žino, kas jūs čia, ponia Švarc?
- Atnešiu jums vandens. - Ačiū.
Užduosime dar kelis klausimus.
Atsargiau, Platai.
...bandėme prisijungti prie oficialios paieškų grupės.
Matau, nieko naujo.
Taip. Surado Derstų mergaitę.
Taip greitai?
Jūs čia gyvenate?
Taip.
Stipriai nusiritot.
- Ačiū, pareigūnai. - Palaukit.
Kol nieko nesuimsime, judvi su drauge būsite dėmesio centre.
Tad saugokitės reporterių.
Neketinu su niekuo kalbėti.
Palydėsiu jus.
Ačiū. Man viskas bus gerai.
Taip.
Kol nenusiplausit purvo nuo veido.
Viso.
Labanakt.
„GORDIJUS“
Po galais, Dora, galvojau, kad nuo kokso tau sumažės apetitas.
Tik ne su tokia virtuve, kokią Šelas čia turi.
- Gerai, lipk. - Nagi. Pirmyn.
Kai kas nori būti apkamšytas drauge su manimi.
Žiūrėk po kojomis. Aš tave laikau.
Aš ją palaikysiu.
Gerai.
Neapseilėk manęs.
Gerai. Eisiu į vidų. Prižiūrėsiu ją.
Ne, mielasis. Pavargau ir noriu pabūti viena.
Nagi.
Ateik čia. Tik mažą bučinuką.
- Gerai. - Vėliau užeik, gerai?
Gerai.
Melskis, kad Šelas leistų tau vėl dainuoti ant tos scenos.
Ne, aš dainuosiu.
Šelas leidžia Dorai būti Dora.
Taip, kol Dora leidžia Redžiui lipti ant jos.
- Visai ne dėl to. - Tikrai? O dėl ko?
Dėl mano balso.
Dainuoji jam jau nuo 16-os metų,
bet nepamenu, kad būtum gavusi nemokamai dozę ar kambarį „Gordijuje“,
kol Regis tavęs neįsižiūrėjo.
Gal ir aš jį įsižiūrėjau.
Tikrai?
Dora, yra ir kitų vietų, kur galėtum dainuoti.
Egis Vudsas sakė, kad juočkiai dainuos Paryžiuje.
Įsivaizduoji?
Ir paliks šitą prakeiktą šalį.
Už kokius pinigus?
Pažiūrėsiu Kleopatrą savo sapnininke,
ir tu pastatysi už mus.
Nestatysiu pinigų, kurių reikia mano berniukams.
Aš svajoju, kad abi drauge keliausime į Paryžių.
Bet tu verčiau lakstai paskui Mertlę Samer.
Neturiu laiko svajoti.
Mertlė man suras padorų darbą.
Padorų?
Žinai, kad Šelas finansavo jos kampaniją?
Netiesa.
Taip, Mertlė Samer kovoja dėl žmonių.
Jai rūpi juodaodės moterys, o ypač viena juodaodė...
Mertlė Samer.
M. SAMER
- Mama? - Madlena.
Ką čia veiki?
Miltonas man paskambino.
Gal proto netekai?
Jis visą naktį nemiegojo, jaudinosi dėl tavęs.
Taip, aš netekau proto.
- Kur Setas? - Jis siaubingai nusiminęs.
Turiu persirengti.
Madlena, ar pasakysi man, kas čia vyksta?
Tesės Derst laidotuvės – po pusvalandžio.
Ar galėtume pakalbėti po jų?
Setas nenori eiti.
Ką jam pasakei?
Pasakiau? Kodėl turėčiau kažką sakyti,
kai jis išgyvena, nes jo motina jį paliko?
Aš jo nepalikau.
Ne, teisingai. Palikai mane, taip?
Ką... Tu palikai mane? Nesuprantu.
Miltonai, man reikia pinigų.
Kad išsinuomočiau sau vietelę ir surikiuočiau mintis.
- Pinigų? Surikiuotum mintis? - Čia negaliu to padaryti.
Nieko sau.
Mede, tu norėjai padėti surasti Tesę Derst, ir ką sau manai?
Suradai. Mazel!
Bet ką dabar čia paistai? Gal galime pasikalbėti...
Mes kalbamės. Aš kalbu, tu kalbi.
- Nebeatpažįstu tavęs... - Štai ką noriu daryti.
- ...kai šitaip kalbi. - Noriu minutėlę sustoti,
kad susivokčiau, kodėl noriu dingti iš čia.
Bet, ne, Miltonai, tu man neleidi to padaryti.
Skambini mano mamai,
pasakai sūnui, kad aš kažką negerai padariau.
- Nesakiau mūsų... - Jis man nieko nesakė.
Tai eini ar ne?
Ne.
Ji mirė tik vakar.
Nesuprantu, kodėl ją taip greitai laidoja.
Kad siela keliautų toliau.
Kur keliautų, Mede?
Kaip daugelis mūsų miesto gyventojų, netrukus suprasi,
kad tau labiau rūpi mirusiųjų sielos, negu gyvieji.
Žinai, Madlena, turėtum dažniau rinktis juodus drabužius.
Su jais atrodai jaunesnė.
Mama.
Keista, kad tavo širdis vis dar plaka,
kai nuolat sakai nenuoširdžius komplimentus.
Liaukis. Tai – tik patarimas.
Žmogus planuoja, Dievas juokiasi.
Žinau, ką tai reiškia. Visą gyvenimą man tai kartoji.
Kaip tu save išlaikysi, ką?
Nežinau, kaip versiesi.
Pirmiausia parduosiu automobilį.
Dieve mano.
Madlena.
Laimei, mano mama jau mirusi ir šito nemato.
Maniau, tavo mama mirė per holokaustą.
Ei.
Džiaugiuosi, kad ji mirusi ir nemato, kad tai vyksta Amerikoje.
19-mečių nacių grupė.
Jie įkūrė NVDP skyrių.
- Rabinas Kornas šiandien uždarė sinagogą... - Miltonai.
Užteks.
Mede.
Mede, žinau, kad nesame gerai pažįstamos.
Bet girdėjau, kad... likai prie mano Tesės,
kai ją suradai, ir aš tik norėjau...
Man labai gaila.
Ar matei jos vei... Ar matei jos veidą, Mede?
Ar ji... Manai, kad ji šaukėsi mamos?
Manęs nebuvo.
Bet tu ten buvai.
Man labai gaila.
Negaliu jos susigrąžinti. Negaliu susigrąžinti, Mede.
Negaliu jos susigrąžinti.
Negaliu.
Tu esi gera mama.
Kur eini?
- Setai. Setai! - Mano mergytė.
Mano mergytė.
- Man labai gaila. - Kodėl mano mergytė...
Stefanai!
Tu čia?
Šūdžiau tu.
Šūdžiau tu!
Sakiau, kad išmesiu tave iš namų, jei dar kartą taip darysi.
Kodėl tu ne parduotuvėje?
Šūdžiau tu!
Mano mama tikėjo, kad jei noriu gauti gerą darbą,
turiu atrodyti taip, tarsi gyvenime neturėčiau jokių rūpesčių.
„Visos moterys žinojo tą paslaptį“, – sakė ji.
Tu visą gyvenimą apsimetei, kad taip yra.
Tiesa, Mede?
Moterų lyderystės biuras...
Ji atėjo!
Kas, aš? Kas vyksta?
Linda parūpino, kad WJZ televizija duotų mums savo įrangą dienai.
O vienintelė ir nepakartojama Patricija Merfi iš laikraščio „Afroamerikietis“
ims interviu iš bendruomenės.
Ims interviu apie ką?
Apie tai, kaip Mertlė padėjo jiems arba įkvėpė kovai už pokyčius.
Tavo kalba lėšų rinkimo renginyje vakar sukėlė nemažą bangą.
Tikėjausi, kad pakartosi ją šiandien priešais kamerą.
Ar neprieštarausite, jei pirmiausia pakalbėsiu su ponia Samer?
- Pasakysiu jai, kad atėjai. - Gerai.
Palauksiu viduje.
- Pasimatysime po minutėlės? - Po minutėlės.
Gerai.
Taip, gavau laišką.
Ačiū. Viso.
Nenoriu trukdyti, ponia Samer.
Tik norėjau padėkoti, kad leidote man vakar kalbėti.
Buvai tikra lėšų rinkimų renginio žvaigždė.
Mokausi iš geriausiųjų.
Galiu prisėsti?
Tikėjausi, gal dabar galėtume aptarti mano galimybę dirbti pas jus visu etatu.
Pasiūliau tave įdarbinti, ir visi audringai pritarė.
Tu įkūniji tai, kaip turėtų atrodyti geresnė Baltimorė.
Bet, deja, keli mūsų baltaodžiai sponsoriai sunerimo,
išgirdę, kad prisijungsi prie mūsų, nes žino, kad dirbi ponui Gordonui.
Pusė ne baltaodžių šiame mieste dirba ponui Gordonui.
Kleo...
Negražiai atrodys, jei įdarbinsiu tave po to, ką pasakei vakar.
Atrodys, kad nupirkau tavo paramą.
Bet jei dirbčiau jums, nustočiau dirbti ponui Gordonui.
Niekas nepalieka tokių žmonių kaip p. Gordonas, nebent jis pats to užsimanys.
Jūs palikote.
Aš jam niekad nedirbau.
O jei turi galvoje paramą, kurios dabar nebepriimu,
tuomet supranti, kodėl man reikia tų sponsorių.
Padėk, kad mane perrinktų, tuomet tau atsivers daug galimybių.
Kokių galimybių?
Atsisakyti savigarbos?
Visiems tenka laukti savo eilės, Kleo.
Mano vardas – Juneta Džonson, man 30 metų.
Žmonės mane vadina Kleo, sutrumpindami vardą Kleopatra.
Taip mane vadino vaikai, kai ponia Samer buvo mano mokytoja.
Ji pasakė, kad aš panaši į Egipto karalienę.
Bet šiais laikais, žvelgdami į mane, žmonės nemato karalienės.
Jie mato barmenę, buhalterę...
parduotuvės manekenę.
Mato žmogų, kuriam reikia finansinės paramos.
Vaikystėje tėtis man sakydavo:
„Mes svajojame ne sau.
Svajojame dėl tų, kurių čia dar nėra.“
Ir, manau, jis buvo teisus, nes jau ilgą laiką
aš nesvajoju dėl savęs.
Bet namuose manęs laukia du vaikai,
ir, atrodo, man teks rinktis.
Išlaikyti savigarbą...
ar išlaikyti juos.
Abiejų dalykų, panašu, negaliu turėti.
Kleopatra, ar viskas gerai?
Kleo, mieloji, jei nerviniesi...
Kleo! Kas tau yra?
Nagi, mieloji. Kleo, brangute, mums reikia...
Negalime to daryti priešais...
Gerai. Penkių minučių pertraukėlė?
Kleo, palauksiu už durų.
Bet net jei pastatysite automobilį už dyką, jūsų vyras turės pasirašyti.
Kodėl mano vyras turi pasirašyti, jei automobilis – mano vardu?
Nes jis – jūsų vyras, ponia Švarc.
Du tūkstančiai penki šimtai.
2 500 ir jūsų vyro parašas.
O jei 2 000?
Atleisk, mieloji.
Ar galite nupirkti šį automobilį be jo parašo?
Jis miręs?
Dar ne.
Tuomet reikia jo parašo, ponia.
Atsiprašau.
Turite telefoną?
Taip. Jis gale.
Ačiū.
Operatorė. Kuo galėčiau padėti?
Mane apiplėšė.
Kur esate, ponia?
Kažkas įsilaužė į mano butą.
Aš bijau eiti į vidų. Gal galite atsiųsti policijos ekipažą?
Man reikia adreso.
Virš... „Sidabrinio dolerio“ barbekiu.
Kur? Sendtaune?
Taip, Sendtaune.
- Pažiūrėsiu. Viso gero. - Ačiū.
Kaip laikaisi, Soni?
- Statyk mano dolerį ant 325-ojo. - Gerai.
Labai atsiprašau.
Ilgšis Tedis.
Turi kažką Senajam Čarliui?
- Turiu Dženkinsą, Holmsą ir Bruksą. - Aišku.
Pasakysiu štai ką. 857 ponui Bruksui.
Gerai, perduosiu jam.
Prašau, Tedi.
- Būk atsargus, gerai? Ką gi. - Ačiū, pone Sedrikai.
Šelas Gordonas yra nusikaltėlis, kuris 20 metų rengia nelegalią loteriją.
Vienintelis tikrasis jo verslas yra segregacija ir žmonių išnaudojimas.
Mertlė Samer užėmė kontroversišką poziciją
prieš vadinamąjį skaičių žaidimą.
Ta pogrindinė nelegali lošimo forma dažniausiai pritraukia
vargšų ir darbininkų klasės atstovus juodaodžių rajonuose visoje šalyje.
Pasak ponios Samer oponentų, tai padeda finansuoti smulkius juodaodžių verslus,
šį melą mūsų teisėsauga kasdien stengiasi išsklaidyti.
Skaičių spėliotojai dažnai naudoja vadinamąjį sapnininką, stengdamiesi
paversti savo svajones laimingais skaičiais
ir po truputį atiduoda savo sunkiai uždirbtus pinigus vietiniams vadeivoms.
Ei, žiūrėk. Įleisk ją.
Tik pažiūrėk.
Noriu, kad pamatytum. Naujas modelis.
Bjaurus, bet dvigubai greitesnis už „Remsons“.
Parodyk jai.
Nieko nekainuoja.
Jei sulūš, žinai, kas bus? Nupirksiu kitą.
Šiais laikais viskas trumpalaikiška.
Teisingai.
Mertlė ir Panteros gali šūkauti visą dieną.
Tai – ne biuletenis ir ne kulka. Tai – bankas.
Apie tai ir tikėjausi pakalbėti, pone Gordonai.
Išeinu, bose.
Tikiuosi, kad jūsų pasiūlymas dar galioja.
Išeiti iš už baro
ir tvarkyti jūsų raudonąsias knygas, ne tik žaliąsias.
Bet ką. Ko tik jums prireiks.
Gerai. Puikios naujienos.
Bet neabejoju, sutiksi,
kad toks žmogus kaip aš privalo pasitikėti savo žmonėmis ir žinoti jų motyvus.
Jūs galite manimi pasitikėti, pone Gordonai.
Vienintelis mano motyvas – noras pasirūpinti savo vaikais.
Patikėkit.
Patikėsiu, kai pamatysiu tave šįvakar „Faraone“.
O dėl kitko, tegul tavo veiksmai kalba už save.
- Gerai? - Gerai.
Ir jei nori papildomai gauti žalių, nepamiršk pakviesti Slepio ant scenos.
Pasimatysime „Faraone“.
Išplaukė.
Varge, neprisiminsiu prakeikto numerio.
Geras bukmekeris parduoda ne skaičius, sūnau.
Jis parduoda svajones.
Tedi. Papasakok apie tą laivą vandenyne, apie kurį svajoju.
Tai – tikras sėkmės ženklas.
Statykit ant 395.
- Tą akmeninį ponį... - Tuojau.
Ką tau sakiau apie skaičius, Tedi?
Ma!
Nesitikėjai manęs čia pamatyti, ką?
Liaukis.
- Suki reikalus už nugaros kaip vagišius? - Liaukis.
- Už ką? - Prašau.
- Centus, kuriuos jie tau numeta? - Nagi. Atsiprašau.
Nusiramink, Kleo. Mes tave supratom, aišku?
- Palik jį ramybėje. - Rodos, nesupratot.
Man nusibodo tas sapnininko šūdas, Tedi.
- Po velnių, Kleo! - Niekur neik!
Čarli, palik mano sūnų ramybėje, bliamba.
Daugiau nekartosiu.
Apsirenk paltą.
- Ei, Tedi. Nesijaudink. - Paskutinis kartas.
Nesijaudink. Pasirūpinsiu tavo sapnininku.
Tedi.
Tedi, palauk!
Ačiū Dievui.
Ponia Švarc?
Taip. Ačiū Dievui, atvykote.
Aš – pareigūnas Platas, čia – pareigūnas Deivis.
Ačiū, kad taip greitai atvykote.
Taip, ponia. Aš čia patruliuoju, ir čia ne jūsų rajonas.
Atsikrausčiau tik vakar.
Ne, ponia, turiu galvoje, šis rajonas jums netinka.
Jums nepatartina čia gyventi.
Kodėl? Nes esu žydė?
Ne, ponia, ne visai.
Mane įspėjo, bet nesitikėjau, kad būsiu apiplėšta.
Žinoma. Taigi, kas dingo, ponia Švarc?
Juvelyriniai dirbiniai, daugiausiai pigūs. Turėjau žiedą su deimantu, jo nebėra.
Ką gi.
Pareigūne Deivi, paklausinėkite kaimynų, gal jie kažką matė.
O aš palydėsiu ponią Švarc į jos naująjį butą.
Ačiū.
Čionai.
Esu jus kažkur matęs.
Bet ne čia. Iš kur atsikraustėte?
Iš Paiksvilio.
- Paiksvilio. - Bet dabar aš čia.
Šiandien ten vyko laidotuvės.
Taip. Turbūt ten mane ir matėte. Praėjusį vakarą buvau nuovadoje.
Jūs – ta moteris, kuri surado Tesę Derst, ar ne?
Taip.
O dabar jus apvogė.
Neabejoju, kad tai – nesusiję.
Šiame rajone trūksta manikiūro salonų, ką?
Niekis. Užsiliko purvo.
Teks iškviesti vagysčių detektyvus.
Neturiu telefono.
O aš neturiu radijo stotelės.
Nes aš ne...
Neturiu radijo stotelės, bet turiu raktą nuo skambučių dėžutės,
kuri yra „Sidabrinio dolerio“ parduotuvėje.
Aš paskambinsiu, ir galėsime palaukti apačioje.
Verčiau nerizikuokime ir nieko čia nelieskime, ponia Švarc.
Taip.
Eime?
- Ačiū. - Nėra už ką.
Kaip miela.
Prašom.
Žinot, vienu metu judvi su drauge buvote įtariamosios.
Tikrai?
Pareigūnas Boskas įtarė lesbiečių sekso nusikaltimą ar panašiai.
Turbūt juokaujat.
Tikrai ne, prisiekiu.
Bet tuomet jie surado akvariuminio grunto po jos nagais.
Jie suims kažkokį vyruką iš žuvyčių parduotuvės.
Keli žmonės matė, kaip Derstų mergaitė ten įėjo.
Vargšas vaikas.
Galiu jūsų kai ko paklausti?
Žinoma.
Ar žiedas buvo apdraustas?
Taip.
Žinokit, gali praeiti keli mėnesiai, kol draudimo bendrovė perves pinigus.
Turėkite tai galvoje, jei jums svarbūs tie pinigai.
- Jei man svarbūs tie pinigai? - Suprantat, ką turiu galvoje.
Šiaip ar taip. Vagysčių detektyvas jau turbūt atvyko.
Eime.
Atsiprašysiu.
Apsigyvenęs Memfyje, leidau laiką su karaliumi.
- Kokiu karaliumi? - Ne Martinu. Elviu.
Ne kaip pramogų pasaulio atstovas.
Mes būdavome dviese. Aš lankiausi jo namuose. Mačiau jo automobilius.
Jo mergaitė žaidė „klases“.
Paklausiau: „Kiek metų tavo dukrai?“
O jis: „Ji – ne mano dukra. Ji – mano žmona.“ Nustebau.
Viskas gerai?
Viskas gerai.
Negąsdink manęs. Ateini su tokia veido išraiška.
Tu painioji mano nuotaikas.
Šita reiškia: „Žinau, kad tas juočkis geria čia visą dieną,
nors turėtų ieškotis darbo.“
Darbo? Aš dabar dirbu.
- Dirbi? - Aš taip dirbu.
- Liaukis, Slepai. - Kiek galiu kartoti?
- Nesąmonė. - Nagi. Aš stebiu aplinką, aišku?
O tada kuriu apie tai juokelius.
- Tikrai? - Negalėčiau dirbti
ir tuo pačiu metu kurti juokelius.
- Taip, taip. - Beprotybė.
Supranti, ką noriu pasakyti?
- Kas gero, Džordžai? - Ei, kaip sekasi?
Kas vyksta?
Duokit du. Ačiū. Čia – mano žmona.
Nepūsk dūmų... Pūsk į kitą pusę.
Koks tu juokingas.
Ką tau ir sakau.
Gavau tau vietą „Faraone“. Rytoj vakare.
Kaip gavai?
Per Šelą.
Jis sakė, nenori, kad dar vienas juodaodis nusivažiuotų.
Bet jam tinka, kai jie vykdo jo nurodymus?
- Taip nėra. - Ką jis verčia tave daryti?
- Nieko. - Pasakyk atvirai.
Nagi.
Verčiau ateik rytoj vakare
ir surenk padorų pasirodymą dėl vaikų, gerai?
Prašau.
Pakeitei muilą?
Slepai, aš stengiuosi mums sukurti geresnį gyvenimą.
Man reikia tavo palaikymo.
Visada tave palaikau. Galim net dabar eiti pašokti.
Ateik.
Tu taip gražiai atrodai.
- Ji graži, tiesa? - Liaukis.
Nagi. Žinai, rodos, tu truputį įsitempusi.
Turėtume dažniau tą daryti. Tu skaniai kvepi.
Nes visur palaikau švarą.
Madlena Švarc. Aš – Bobas Baueris. Iš „Žvaigždės“.
Žinau jūsų skiltį.
- Mėgstu jūsų apybraižas apie žmoną. - Ačiū.
Atleiskit... Galiu užeiti? Labai norėčiau stiklinės vandens.
Tokiam storuliui kaip aš nelengva užlipti į trečią aukštą.
Nesakyčiau, kad jūs storulis.
Nežinau, kaip dar būtų galima mane vadinti.
Vos nenuėjau kitu adresu, bet mano šaltinis man padėjo.
- Jūsų šaltinis? - Taip.
Prašau. Aš jį pažįstu?
Negaliu išduoti.
Ir galiu pažadėti, kad jūsų vardo po mūsų pokalbio niekas nesužinos.
Bijau, kad be vandens daugiau nieko negaliu jums pasiūlyti, pone Baueri.
Viešumo man nereikia, tad...
Taip, bet ar nemanote,
kad verta papasakoti apie tai, kad judvi su drauge
suradote Tesę Derst?
Tikrai ne.
Ir aš buvau reportere.
Mano vyras – teisininkas.
O ar jūsų vyras žino, kad judvi su meiluže esate įtariamosios?
Rodos, jūsų šaltinis prastai informuotas.
Mes nesame meilužės, ir jau nebesame įtariamosios.
Kas tuomet įtariamasis?
Nes tikrai nepagailėtume pinigų už gerą užuominą.
Aš...
Jei tikrai norite sužinoti,
tai žmogus, kurį suims už Tesės Derst nužudymą,
kažkaip susijęs su akvariumo gruntu, kurį rado jos panagėse.
Gal paklauskite savo šaltinio apie tai.
Paklausiu.
Ei.
Ačiū už vandenį.
Ar tai reiškia tai, ką manau, kad reiškia?
Girdėjau, kas vakar nutiko ponios Samer biure. Šaunuolė.
Metas Kleopatrai vėl atrodyti kaip karalienei.
Ačiū, Šelai.
Stefanai Zavacki, mes apsupome pastatą.
Paleisk savo motiną.
Paleisk įkaitę.
Tu nenori to daryti.
Išeik lauk.
Jei išeisi, nenukentėsi.
Nagi, nešaudyt!
Tu to nenori.
Pažadu, jei dabar išeisi, nenukentėsi.
Išeik iškėlęs rankas.
Jūs nenorite to daryti.
Išeik iškėlęs rankas.
Aš saugi.
Viskas gerai.
Nešaudykite, prašau. Nešaudykite.
SUIMTAS ĮTARIAMASIS TESĖS DERST NUŽUDYMU
Nešaudykite, prašau. Nešaudykite.
Jis – mano sūnus. Jis pats išeis.
Daviau jam gerą užuominą.
Reikėjo leisti jam toliau narplioti lesbiečių seksualinį nusikaltimą.
Mano tėvą būtų ištikęs širdies smūgis.
Kalbant apie širdies smūgius...
Gal galėtum paprašyti, kad tavo tėvas nespaustų manęs dėl nuomos?
Kol gausiu draudimo pinigus už žiedą.
Mano tėtis labai pyks, kad manęs to prašai.
Taip.
O gal aš tiesiog bijau jo paprašyti.
Paprašysiu,
jei parūkysi su manimi.
Ei, Redži. Tik atlikėjams.
Pralinksmink visus, juočki.
- Gerai. Pasiruošęs? - Devynios valandos.
Manau, jiems reikia dar poros bokalų, kad atsipalaiduotų.
Slepai, jei taip kalbi, vadinasi, neketini surengti padoraus pasirodymo.
Turi galvoje „saugaus“? „Nagi, Slepai.
Nepasakyk nieko, dėl ko žmonės nepatogiai pasijustų.“
Gerai, taip. Noriu, kad suprastum,
jog žmonės čia ateina užmiršti savo problemų, Slepai.
Gal pavyks prikviesti policiją.
Ponios ir ponai, šįvakar pas mus – ypatingas svečias,
jis jau senokai nestovėjo ant scenos.
Tad karštai sutikite Slepį „Juodą“ Džonsoną.
Sveiki. Ačiū.
Gera sugrįžti.
Malonu matyti tiek daug gražių žmonių.
Juodaodžių, kurie turi pinigų. Juočkiai dabar geria martinį.
Nors aš truputį nervinuosi. Esu iš pietų.
Ten, jei po vienu stogu susirenka tiek daug prakutusių juodaodžių,
reiškia, kad jie tuoj sudegins tą vietą.
Tulsoje šio juokelio nemėgsta.
Nes ten sprogo bomba.
Kai augau Džordžijoje,
eidamas į mokyklą matydavau juočkius medžiuose.
Juokauju. Mes nėjome į mokyklą.
Manot, žiauru?
Kaip galvojat, iš kur gavom naujus batus?
Ferdis matė, kad išėjai?
Gerai.
Jis čia niekuo dėtas.
Nors jis mėgsta gauti pono Gordono vokelius.
Tikrai?
Girdėjai apie tą mergaitę, kuri buvo rasta negyva?
Girdėjau.
Jie ką tik suėmė beprotį, kuris tą padarė.
Jo mama norėjo apkaltinti juodaodį, kuris dirbo parduotuvėje.
Jaunuolį su mėlyne po akimi.
Juodaodis su pajuodusiu paakiu.
Taip.
Tu...
Verčiau pasisaugok, kol ta mėlynė išnyks.
Supratau, bose.
Manau, Harieta Tabman buvo gera lovoje.
Paklausykit.
Juodukai, išėję iš jos namų,
eidavo per miškus
ir atiduodavo savo gyvybes už laisvę?
Niekas nežinojo, kas ta laisvė, bliamba.
Tik geras seksas galėjo juos priversti tą daryti.
Čia taviškis?
- Kaip supratai? - Slenka palei šeimininko namą...
Tavo žvilgsnis viską pasako.
...lodo šunis.
Turiu su tavimi pakalbėti.
Kad tik galėtų patekti pas Harietą.
Reikia, kad padarytum vieną darbelį.
Dabar?
Kam jis?
Tereikia perduoti.
Tu nežinai, kas tave siuntė. Adresą rasi viduje.
Šito prašai tu ar Šelas?
Tai – ne prašymas, Kleo.
Sakei ponui Gordonui, kad jis gali tavimi pasitikėti. Įrodyk.
Mano sūnus nė neina į mokyklą. Ten jis nieko neuždirbta.
Nes jis pirks diržą.
Žinot, kaip sunku prašyti vaiko, kad nupirktų diržą?
Viso.
Vėliau aš grąžinsiu tą diržą.
Mes atgausime tuos pinigus.
Kas gero, Platai?
Turbūt jau per ilgai užsibuvau.
- Dažnai tą darai. - Ką praleidau?
Jie suėmė vyruką, kuris nužudė Derstų mergaitę.
- Tikrai? - Taip.
Žinai, ką? Pavėžėk mane iki pakraščio, pažiūrėsiu, kaip laikosi ponia Švarc.
Ji turėtų apie tai sužinoti iš policijos.
Ponia Švarc?
Ponia Švarc.
Taip, pirmyn, Platai, pasakyk jai.
Kas ten?
Atėjau pas Hercogą.
Tu – Hercogas?
Jis tau panašus į hercogą?
Hercogai!
Gražus mėlynas paltas.
Ačiū.
Nešūkauk, išgąsdinsi mano paukščius, juočki.
Tu su tais savo paukščiais. Dieve mano.
Viskas gerai.
Tikėjausi kito žmogaus.
Aš tik perduosiu šitą ir išeisiu.
Nemažai žalių už tai,
kad paskambini varpeliu ir surenki šimtines su deimantais.
Jei neužsikiši, šūdą matysi, o ne žalius.
Klausykit... Norit išgerti?
- Ne. - Tikrai?
- Bet ačiū. - Ką gi.
Sveika, mieloji. Mažute.
Kerol.
Pažvelk, kas čia.
Turiu grįžti prie darbų. Atleiskit.
Neskubėk.
Ir kam dirbi?
Jei nenueisit nuo durų, neabejoju, kad greit sužinosit.
Tikrai?
O ji ne pėsčia. Man patinka.
Tu vairuosi.
O, ne, atėjau ne dėl to. Tik atnešiau šitą.
Ne, ne.
Negali leisti moteriai vairuoti savo 1962 m. korvetės.
- Aš vairuosiu. - Sėsk ir išsiblaivyk.
Dėjau ant tos tavo mašinos. Kas yra?
- Kas vyksta? - Ei.
Gerai, gerai.
Aš tavęs nepažįstu, šliundra.
Čia banginio nėra,
tad mažai žuvelei teks pasivažinėti drauge.
Vaje. Tu juos parašei?
Tai – tik dienoraščiai.
Kai kurie dienoraščiai – tikri šedevrai.
Esi girdėjusi apie Anais Nin?
Ne.
Kiekvieną vakarą skaitydavau jos dienoraščius.
Bet ji negyveno Paiksvilyje.
Ji gyvena Paryžiuje.
Jos dienoraščiai – tai jos slaptos mintys ir jos romanai.
Meilės romanai Paryžiuje.
Tarsi gautum riestainį Paiksvilyje.
Negaliu išmesti jos iš galvos. Dalį jos rašinių netgi įsiminiau.
Tikrai?
„Paprastas gyvenimas manęs nedomina.
Vaikausi aštrių pojūčių.
Kaip siurrealistai vaikosi
žavesio.
Noriu būti rašytoja, kuri primintų, kad tokie pojūčiai egzistuoja.
Noriu įrodyti, kad yra begalinė erdvė, begalinė reikšmė...
begalinė dimensija.
Bet nesu be nuodėmės.
Pasitaiko nušvitimo ir karštligės dienų.“
„Būna dienų, kai muzika mano galvoje nutyla.
Tuomet adau kojines,
karpau medžius, konservuoju vaisius,
blizginu baldus.
Bet tą darydama nejaučiu, kad gyvenu.“
Kas ten?
Pareigūnas Platas.
Minutėlę.
Gerai.
Ateinu. Minutėlę.
Mano tėvai manęs laukia.
Sveiki.
Nepamiršk paklausti tėvo dėl nuomos.
Viskas gerai?
Vykau patruliuoti, bet pamačiau šviesą lange.
Pamaniau, pasakysiu, jog suėmėme įtariamą Derst žudiką,
o dėl jūsų žiedo naujienų neturime, ponia Švarc.
Tad draudimo išmoką turėtumėte gauti.
Pagaliau geros naujienos.
Ar būtų nelegalu pasiūlyti jums alaus, pareigūne?
Aš apie tai nepranešiu, nebent jūs pranešite.
Pasuk čia.
Tai – Mertlės Samer namas.
Teisingai.
- Prašau, nedarykite to. - Neturite to daryti.
- Prašau. - Aš nieko nedarysiu, bliamba.
Aš sėdėsiu mašinoje su tavimi ir greituole Kerol.
Mes stebėsime fejerverkus.
Varge, tik susirenku kalėdines aukas.
Nušauk ją, ir Kalėdų Senelis ateis pas tave du kartus.
Tiesa, mieloji?
- Tik ne aš. - Tas juočkis.
Aš tik medžioju deimantus ir papuošalus, daugiau nieko.
Nespjaudyk ant paukščio, juočki.
Eik tu šikt su savo supistu paukščiu.
Ką pasakei, bliamba?
Stovėk už to šūdžiaus.
Jei jis nešaus, nušauk jį.
Duok man tą suknistą paukštį.
Dink iš čia.
Ir uždaryk duris, juočki. Mama neišmokė gražiai išeiti?
Prašau, nedarykit to. Prašau.
Užsičiaupk, bliamba!
O šūdas!
Išvertė Akvilė Katilienė