Раніше в «Літо, коли я стала привабливою»…
Ви не мали права нічого чіпати. Це були її речі.
Ваша мама могла б вас попередити, що так буде.
- Ти говорила з тренеркою? - Тейлор, табір за чотири дні.
І крутим сучкам потрібні троянди.
- Майло б не вдягнув костюм і краватку. - І Майло далеко не ідеальний.
Ми бачили тебе з Єремією.
Хоч як далеко ви сядете, а між вами щось є.
Не хочу, щоб ти нас ненавидів.
Але я постійно про неї думаю.
Покупець зробив пропозицію, я її прийняла.
Будинок продано.
ЛІТО, КОЛИ Я СТАЛА ПРИВАБЛИВОЮ
Продано?
Ви продали будинок за останні 12 годин?
Так. Чарівній сім'ї з трьома дітьми
та якимось напівпуделем.
- Це не може бути кінець. - Ще й як.
Мені потрібні ваші ключі.
Закладаюся, ви цим насолоджуєтеся.
Мамо, не роби цього.
Скай, ти серйозно?
Я сказала вам, що продаю дім. Ви відмовилися в це вірити.
І я не насолоджуюся, але мушу визнати: мені легше, що це скінчилося.
Їдьмо, Скай. Перепрошую.
Мамо.
Я зовсім не хочу сваритися.
Я розумію, що ці дні були важкими.
Я пам'ятаю, що тобі не було тут місця.
- Це не змінилося. - Змінилося для мене.
Мені подобається це місто, і будинок, і… Мені сподобався той дурний пляж.
- Ти ненавидиш воду. - Ти ненавидиш.
Не знаю. Я тут навіть почуваюся щасливо.
І геть не завдяки фармацевтичним засобам.
І я хочу для тебе щастя.
- Хочу, щоб ти їх знала. - Невже?
Бо таке враження, що ти тримала мене подалі й розказувала лише гидоту.
Але це місце - наче наш останній зв'язок із ними.
Це не через мене. Вони не хотіли, щоб ми були поруч.
Слухай. Я говорила з Конрадом і Єремією…
Що ж, вороття нема, Скай.
Я не відмовлю покупцям,
бо ти хочеш довше погратися з кузенами.
Захочуть знову побачитися - зв'яжуться.
Тільки не дивуйся, якщо телефон не задзвонить. Це й усе.
Знаю, ти щиро віриш,
що поставиш крапку, коли продаси цей будинок.
Але ні. Ти ніколи її не поставиш.
Чом аж так упевнено?
Бо ти продаєш його не заради «крапки», грошей чи іншої причини.
Ти продаєш, щоб підтвердити.
Що ти… Що ми тут завжди були зайві.
А якби ти й спробувала, знову сталося б Лайноздво.
Чому я не купила більше, щоб її наповнити?
Візьми в мене, я завжди купую забагато.
- Справді? - Тримай.
Дякую.
Я така рада, що ти тут, Джул.
Я теж.
Наповнюєш свою шкарпетку сама?
Завжди так роблю.
Адам зазвичай засинає напередодні Різдва, коли вкладає дітей, тож…
Не кажи, що ти й подарунки собі купуєш.
Принаймні я точно отримую те, що хочу.
Не зрозумій неправильно, але ти вийшла за нашого батька.
Джул…
Пробач.
Мені не вистачає його.
Якось дивно святкувати Рідзво без нього.
Звідки мені знати.
Може, з'їздимо завтра разом у наш будиночок у Казінсі?
Він тепер наш. Треба подумати, як ним тепер користуватися.
Коли чия черга.
Та казала ж, що він мене не цікавить. Я там почувалася жахливо.
Та ну, не було аж так погано.
Пам'ятаєш ті прогулянки пляжем за мушлями?
Але ти, тато й Лілліан були ідеальною сім'єю,
а я - зайвою для всіх чужачкою.
Ти була потрібна мені. Як і татові, і моїй мамі.
Та годі. Лілліан ледь дивилася на мене.
Можеш перестати вдавати мученицю?
Ти говориш так, наче вона - Мередіт Блейк із «Пастки для батьків».
Я особисто чула, як вона питала тата,
як довго я ще маю приїжджати,
бо всі почуваються нещасними через моє кисле обличчя.
Гаразд, якщо вона так сказала…
Вона так сказала.
Це були жахливі слова, але визнай:
ми іноді доходимо до критичної миті як батьки.
Не тримай зла на неї чи мене.
Тому я тобі й не розповідала. Бо ти не розумієш.
Гадаєш, я це вигадала?
Мамо, звісно ж, ні.
Твій тато був емоційно закритим бовдуром.
А тітка Сюзанна відмовлялася визнати паскудство своїх батьків.
Але коли до тебе прийшли Конрад і Єремія з історією
про будинок і сім'ю, що не склалася,
ти просто закрилася.
Не вислухала їх, а натомість
вивезла їхні речі, пристала на першу ж пропозицію?
- Дуже хорошу пропозицію. - Мамо!
У тебе ж таке добре серце.
Шкода, що ти його закрила через минуле.
Прошу, відміни угоду.
Так не робиться.
Сідай у машину. Ми маємо бути в Бостоні до 10.00.
Ні.
Мамо, я тебе люблю, але я не можу поїхати з тобою.
Це неправильно.
Я теж тебе люблю, Скай.
Але ти помиляєшся.
Побачимося в готелі, коли повернуся з Бостона.
Що ж, я знаю, що наразі справи кепські,
та ніч найтемніша перед світанком, так?
Але не цього разу.
Пробачте. Спроба вмовити її відмовитися не вдалася.
Ти тут ні до чого, Скай.
Я це знаю, але вона ж моя мама,
тож я зрозумію, якщо ви й на мене сердитиметеся.
Я не можу зараз з нею бути.
Ніхто не сердиться на тебе, Скай.
То що, нам тепер їхати додому?
Так, це кінець.
Ні.
Не можна, щоб останній спогад був таким.
Усі нещасні й знівечені.
Треба як слід попрощатися.
Наприклад?
Моя мама вперше приїхала в цей будинок після смерті свого тата.
Вони мали бути лише вдвох,
але Сюзанна ненавиділа порожній дім,
тому вирішила влаштувати вечірку.
Усі танцювали, пили й пішли купатись опівночі.
Сюзанна казала, що було схоже на «Ґетсбі».
Тож пропоную влаштувати вечірку.
- Я за. - Я теж.
І я.
Я вже танцюю.
Ти за?
Гадаю, що саме цього хотіла б мама.
Була б у захваті.
Гаразд, народ, у душ, подрімати, а тоді всім видам роботу.
Гаразд.
Усе добре?
Так.
Стривай.
А якщо чесно?
Знаю, у тебе голова забита.
- Будинок, Стендфорд… - Я не їду до Стендфорда.
Просто кажу.
Хочу допомогти віднайти дзен.
- «Віднайти дзен»? - Ага.
- Це мантра твоєї дівчини Тейлор? - Вона не моя дівчина.
А вчора ввечері було схоже на те.
Я знаю, що ти робиш.
Але так, у Тейлор справді є запаси хороших практик,
хоч і джерела сумнівні.
- Дзен може тобі допомогти. - Як скажеш.
Гаразд. Ти живеш або ось тут,
нагорі, коли все чудово,
або аж тут, коли все гірше нікуди.
А де дзен?
Ось тут.
Будь у дзені.
Чуваче, влаштуй шалену вечірку заради цього розкішного будинку.
Дай волю всім емоціям. Перестань усе контролювати.
Гаразд, якщо я погоджуся на дзен, ти випустиш мене з кухні?
Гаразд. Я спробую віднайти дзен.
- Вибач, що ти сказав? - Спробую віднайти дзен.
Ще раз. Здається, я тебе не розчув.
Я спробую віднайти дзен.
Добре.
Ти бачила рушники? Хочу в душ.
Стівен наче казав, що якісь сушаться біля басейну.
Спитаю його.
Я сказала Марсі, що вона буде жити з Донною, бо ти приїдеш у табір.
Вона цьому так зраділа.
Ага, щодо цього. Мені відписала тренерка.
- Так? - Так.
Поверне тебе в команду? Інакше вона повна ідіотка.
Вона сказала, щоб я не приїжджала.
Що? Я негайно ж їй подзвоню.
Ні, не треба. Я заслужила.
Не знаю, чому це я думала, що вона дозволить мені повернутися.
Просто облом.
Таке враження, що я завалила весь рік.
Подруго, до біса це все.
Якщо ти не в команді, тоді й я піду. Не буду грати.
Я залишалася лише через тебе.
Припини. Це…
- Я серйозно. - Годі.
Цьогоріч ти виведеш команду на штатні.
- І не смій мене підвести. - Ні!
- Так! - Ні, це так бісить.
Не хочу їхати, ще й прокидатися треба чортзна-коли.
- Піду й пошукаю рушника. - Беллі!
Знаєш ті місця, у яких ти опиняєшся у снах?
Підсвідомість веде туди, бо це безпечне місце в реальному житті.
Ага.
У мене це - цей будинок.
Відзавтра я зможу плавати в цьому басейні лише уві сні.
Так дивно.
Що ж,
якщо час спливає…
Як ти посміла?
Вибач, ти геть засумував. Мусила якось рятувати.
- Це все, на що ти здатна? - Так. Ні!
Не думав, що ми це місце втратимо.
- А ти? - Ні. Ніколи.
Я завжди думала, що люблю це місце що є сили.
А тепер тільки й думаю, що любила його недостатньо.
Беллі, Конрад хоче, щоб ти поїхала з ним за покупками.
Гаразд.
Так, я теж поїду.
Ага.
МАЙЛО
Сонце! Привіт.
Привіт, красуне.
Я сумувала.
Не люблю бути нарізно, мала.
Я знаю.
Мене це засмучує.
Тей-Тей, зробити запрошення в інстаграмі публічним?
Ти єдина, хто мені каже, якщо я партачу.
Агов! Запрошення. Публічне чи приватне?
Приватне. Випадкові люди ні до чого.
- Люба? - Так, сонце, я тут.
Коли ти повертаєшся?
Я пишу нові пісні, але мені потрібна моя муза.
Стривай, а як пройшла зустріч?
Вони йолопи. Розводили. Не варті нашого часу.
Зараз нікому не можна довіряти, так?
Така зухвалість.
- До біса їх. - «Зухвалість».
Мені час. Треба розіслати запрошення, інакше ніхто не прийде.
- Купа справ. - У вас буде вечірка?
Слухай, друже, мені дуже шкода, але в нас обмаль часу.
Вона тобі передзвонить.
- Добре? - Припини.
Що?
- Віддай мій телефон. - Я ж допомагаю.
Що б ти не робив, припини.
Гаразд. Отже: пиво, текіла, горілка…
- Джин для Скай. - Хто п'є джин?
- Старигани та Скай. - Точно.
Гаразд, я про це подбаю.
Ось із цим?
ПИВО
Привіт.
Я знаю, що ти не Фрітц Гербертсон.
І що ти точно не з Гуаму.
Ваше посвідчення не спрацювало, пане Гербертсон?
- Пішов ти. У мене хоч воно є. - Що?
Просто мені воно й не потрібне, ясно?
Ми з Джампером друзяки. Як брати.
Та ну, невже це так важко?
Дивись і вчись.
- Джампере! - Єреміє!
Як життя?
Так.
ЗАБОРОНЕНО ПРОДАЖ АЛКОГОЛЬНИХ НАПОЇВ ОСОБАМ, ЯКІ НЕ ДОСЯГЛИ 21 РОКУ
Глянь на це обличчя.
Гаразд.
То що тепер? Заплатимо комусь, щоб купили за нас чи…
Спробуємо інший магазин?
Чи гайнемо кудись, де нас не знають?
Не думаю, що хтось поведеться на твоє Гуам-посвідчення.
З радістю послухаю твій план, Ізабель.
Чому б мені просто не зайти та попросити?
- Не вийде. - Його правда. Не вийде.
Добре.
Привіт, Джампере.
Беллі. Я знаю, чому ти прийшла.
Справді?
Спробуєш дати мені фальшиве посвідчення чи розкажеш,
що мама забула купити вино на вечерю.
Аж ніяк.
Я скажу тобі правду, а ти вирішиш: допомагати чи ні.
Тож слухай.
Це були гидотні шість тижнів.
Так, я чув про їхню маму. Мені шкода.
Ага. Упевнена, ти чув, що будинок був виставлений на продаж?
«Був»?
Його продали зранку,
тож це наш останній вечір тут. Узагалі.
Паршиво.
Знаю. Так і є.
У тебе бували такі жахливі дні,
коли тобі просто хотілося відпочити з друзями за пивом?
- Та ну. - Не може бути.
Кладіть це в машину, бігом.
І не попадіться, бо скажу, що ви це вкрали, поки я відливав.
- Ясно? - Дякую.
- Їдьте вже. - До вечора?
До вечора. Дякую.
- Треба ж, ти попросила. - І ще й спрацювало.
Та ну вас, не все має бути складно.
- Для мене? - Так.
- Що ти мені взяла? - Скуштуй.
- Вишня з колою. Твоє улюблене. - Ага.
- Гарно. - А де мій?
- Ти ж кажеш, що там забагато цукру. - Але ж спрага. Тож вибач.
Таки забагато цукру.
Я думав, твоє улюблене - какао.
Діджейська апаратура Ліззі десь тут.
Ти справді любиш китів.
Схоже на кімнату ботана.
Ага, гадаю, я завжди був схиблений на китах.
Гаразд.
Ура, знайшов.
Ось воно.
Сестра була діджейкою?
Чесно? Не зовсім.
Вона стрибала від одного до іншого. Повна моя протилежність.
Мама аж шаленіла.
Схоже, ви з мамою близькі.
Коли Ліззі померла, тато не витримав. Він пішов.
Тож ми були лише вдвох, розумієш?
Мені шкода.
Але я розумію.
Я зараз дуже зла на маму,
але й надзвичайно сумую за нею.
Так, я щодня чекаю на зустріч із мамою, щоб провести з нею час.
Не знаю, кому буде гірше, коли я піду в коледж.
Тому ти не пішов працювати на човні?
Мабуть.
Дивно, що вона не хоче, щоб ти здійснив мрію.
Ну, я не казав їй про човен.
Він буде в доці наступного тижня,
і я маю зробити все можливе, щоб вона не побачила пана Лероя.
Він досі хоче, щоб я долучився.
Чуваче, наступного тижня?
Та ти маєш піти на човен.
Знаю, але чи справді маю?
Гаразд, я подумаю про це.
ДЯКУЮ, ЩО КУПУЄТЕ В PARTY CITY
То який план?
Ми ж будемо відриватися, так? Отже, на повну.
Наскільки, Бел?
Так, тобто мається на увазі «на всю татову кредитну» чи…
Священна аварійна кредитна?
Стривайте. Ви думаєте про те, що і я?
- Що? - Надувні меблі.
Стробоскопи, бульбашки, усе таке.
- Так! - Так? Добре!
Хто останній, той складає.
- Гайда! - Стійте.
Заждіть! Стояти!
- Ти впевнена? - Так.
- Щось із ретро? - Ага.
Мило.
Я прийшов би на таке.
- Принаймні зайшов би глянути. - Та годі.
Тебе б не запросили, якби ти її не влаштовував.
Ні, але дивись, я позначила Марісу та Дару.
Кого ще?
Та вони ж пліткарки.
Усі відразу дізнаються про вечірку.
Думаєш, Шейла прийде?
Ні.
Ні, вона на Ібісі.
Так, вона так і каже: «Ібіса».
Не може бути.
Глянь на список музики.
Давай!
- Я ще не закінчив. Лише… - Нічого, дай глянути.
Ні. Зробиш так іще раз, і я викреслю її зі списку.
Ніби ти не для мене її туди додав.
Бо ви з Беллі змушували нас із мамою дивитися
ваш танок до нудоти.
- Він був гарний. - Гарний?
Гаразд, це перебільшення.
Бо я пам'ятаю, як ви лягали й били ніжками.
Так, нас було важко забути.
Агов, народ, ми повернулися.
Гляньте-но на наші колонки.
Я допоможу Скай налаштувати все всередині.
Але продовжуй робити список, він непоганий.
Стривай. Ні, у твоєму візочку немає нічого веселого. Це вечірка.
На тарілках є блискітки.
Тобі слід частіше веселитися.
Стривай.
Так. Просто…
Так краще.
Це твій вигляд на 100%, Конні, любий.
- Невже? - Ага.
Дивно. Мама називала мене Конні, коли я надто поринав у думки.
Я не намагаюся все зіпсувати. Я знаю, що день має бути веселим.
Тож нумо розважатися.
Ні, річ не в тім.
Ми можемо поговорити
про слона в кімнаті, якого ми обоє ніби не помічаємо?
Так, звісно…
Я намагалася придумати, як це сказати.
Як вибачитися за той день.
За похорон Сюзанни.
- Ти не маєш вибачатися… - Дай сказати.
Я не хотіла привертати увагу до себе в той день.
Я тоді повелася жахливо.
Я хочу сказати, мені дуже…
соромно за свою поведінку.
Я геть не хотіла, щоб день минув ось так.
Я хотіла бути там для тебе.
Тому…
Тому я й шукала тебе в кімнаті.
- Усе гаразд. Справді… - Ні, не гаразд.
Не гаразд. І я…
Я побачила Обрі й…
Хоч ми й не були вже разом.
Я взагалі не мала ніякого права.
Звісно, мала.
У мене була панічна атака.
Ноги підкосилися.
Відчував, що не можу дихати.
Обрі знайшла мене.
Хотів би я, щоб це була ти.
Єре, ми… майже закінчили.
Чудово, тоді покваптеся.
Треба взяти кілька фотоапаратів,
щоб усі могли фотографувати на вечірці.
Треба сфотографувати нас разом.
Як Сюзанна робила щоліта.
Хороша ідея.
То мені відразу засунути язик до чужого рота?
Якщо тобі хочеться.
- А якщо не хочу? - Допоможіть, прошу.
Де хлопці? Чому вони тобі не допомагають?
Конрад розвантажує решту всього для вечірки.
Єр у гаражі. Перевіряє, чи вантажники не залишили чого корисного.
Ти взяла мені топ?
Я шукала будь-що хоч трохи схоже на ретро, от і вхопила.
Гаразд, то я спершу трохи відкриваю рота, потім витягаю язика.
- Ви про що? - Скай ще не доводилося цілуватися.
- Що абсолютно нормально. - Звісно.
Я знаю.
Нав'язані соціальні очікування «нормального» на мене не впливають.
Враховуючи сказане, я думаю, що час настав, і хочу
знати, що робити
зі своїм ротом, при зустрічі з іншим ротом.
Відповіси? Беллі на цьому знається.
- Кем, Єр, Конрад… - Тейлор!
Як тобі було їх цілувати?
По-різному? У чому саме? Якомога більше технічних деталей.
Так, розповідай усе. Що відбувалося?
Перший поцілунок із Кемом був дуже милий.
А з Конрадом - я навіть не була у своєму тілі. Наче відключилася.
А з Єремією…
Я думала, що буде дивно, бо ми ж так давно дружили, але…
Поцілунок був на диво дуже палким.
- Надзвичайно палким. - Так, доволі палким.
Гаразд, а кого з трьох ти поцілувала б іще раз?
- Не очевидно? - Без коментарів.
А буває ситуація, коли задіяні всі зуби, але без язика?
Дозволь собі розчинитися в моменті, і все вийде природно.
Так, але обов'язково зволож їх.
Майло схиблений на бальзамі й це справді все змінює.
Намагайся не зациклюватися.
Перший поцілунок має бути схожим на мрію.
А якщо десь і збуваються мрії, то це тут.
І ось: гараж проковтнув Єремію.
Завжди злився, коли мама змушувала фотографуватися.
Як знала, що потім ми їм радітимемо.
О ні, ми такі малі.
Я ледь пам'ятаю деякі літа.
А якщо все зникне?
Усі спогади про неї.
Не зникнуть.
Коли речі привезуть до Бостона,
я знайду твій портрет, що вона малювала минулого літа.
- Не хочу забути той день. - От довбень.
Гадаю, йому місце в музеї, чесне слово.
Вали звідси.
Гадаю, усі заслуговують побачити грецького бога Єремію.
ФОТОАЛЬБОМ
Що тут?
Та різні речі.
Нічого собі. Ролики Сюзанни. Я їх сто років не бачила.
- Правда ж? - Гадаєш, я влізу?
- Не обблюй нікого, коли крутитимешся. - То було лише раз.
- А сорочку довелося викинути. - Ага.
Що ще тут є?
Подивимося.
Ось цю я приліпила на дзеркало в себе у спальні.
Дивись, як ти зачарована Конрадом.
Це було давно.
Невже? А я недавно бачив той самий погляд.
Ні, не той самий.
У магазині. Мені здалось, я вам завадив.
Це важко пояснити.
Інколи ти переростаєш минуле
й рухаєшся до майбутнього одночасно.
Я не знаю. Так зрозуміліше?
Ти така гаряча.
- Справді? Не занадто? - Ні, Єремія оцінить.
Що? Ти дивишся на нього так, ніби він морозиво, яке ти хочеш облизати.
- Тейлор, годі. - Пробач.
Це так…
- Просто це… - Складно?
Так. Саме це він мені сказав
після того, як зізнався, що не поцілував мене на грі,
бо не зміг би спинитись, якби почав.
Беллі, це як у жіночому романі.
- Знаю. - Це можна продати.
Так. Але, не знаю…
Сьогодні був дивний момент із Конрадом.
Годі вже про Конрада. Він зробив тобі боляче.
Знаю. Мабуть, це відгукуються старі почуття.
Не заварюй цю кашу.
Будь обережною, добре?
Так, твоя правда.
Буду.
Та й сьогодні важливе інше.
- Так, час для вечірки. Так? - Так.
- Готова? - Ага.
- Тоді бігом, одягайся. - Добре.
Вони тут!
Агов.
- Привіт! - Привіт!
Беллі!
- Ось і ми. - Так.
Вітаю!
Боже!
Ви справді тут! Така рада вас бачити.
Марісо, як я рада, що ти в місті.
Я теж! Банда знову разом. Щось таке.
Я чула про тата Джіджі. Облом.
Вона в нормі. За нею бігає команда документалістів.
- Думає, що вона наступна Кім К. - Ти ж підписала угоду.
- Ти не можеш нічого казати. - Кому є діло? Вона всім сказала.
Ти ж у курсі драми, правда?
Власне, ні… Я все пропустила.
- Ми сумували. - Так.
Тримайте. Зараз повернуся.
- Беллі, підійди. - Так.
- Він зробить фото. - Уперед.
Беллі, посмішка. Готові?
Раз, два, три… Сир!
Сир!
- Готово. - Добре вийшло.
Агов, Скай, що ти робиш?
Чорт!
Не шкодь собі, щоб привернути мою увагу.
Треба ще одну взяти. Зараз повернуся.
Ні, я так не думаю.
Слухай, я за тебе, брате.
Та не розбий їй знову серце.
Каже той, хто не відстає від Тейлор увесь вечір.
Та я ж визнаю.
Кого вона дурить, скажи?
У неї ж є хлопець.
Технічно. Але він їй геть не личить.
Гаразд. Я ж не донощик. Просто раджу бути обережним.
Групові чарки!
- Якщо це джин, я тебе вб'ю. - Це текіла. Годі тобі.
Чарки вгору.
Слухайте, скільки б не минуло часу і як далеко ми б не були,
я завжди вас любитиму.
Єре, ти такий сентиментальний і милий.
- Гаразд, за останню ніч! - За останню ніч!
Ну ж бо, Кеме, постав трохи німецького хаусу. Один трек.
ДО БІСА ВАШІ ЗАПИТИ! - КЕРІВНИЦТВО
Яка холоднокровність.
- У нас є списки, друже. - Згоден.
Я шукаю Тейлор.
Стривай, ти ж Майло.
Це багато чого пояснює.
Гаразд, то де вона?
Та десь тут.
Шикарно. Укажеш напрямок? Схід, захід?
- Хоч що-небудь? - Хтозна, друже. Пробач.
Мабуть, десь зі Стівеном, тож…
Тоді там буду і я.
Що це було?
Потенційно токсична суміш маскулінності, що вдає шалену любов.
- А ти щойно підлила олії у вогонь. - Угу.
- Нам треба попередити… - …Тейлор.
Тейлор?
Тейлор!
Гадаю, ми виконали свій обов'язок,
подальші події знаходяться в руках долі
та моторошно зволожених губ Майло.
Так, не віриться, що тип проїхав понад 500 кілометрів,
щоб з розмахом заявити про своє кохання до Тейлор.
Хлопці завжди так роблять?
Керуються інстинктами й хоробрістю, плюнувши на все інше?
Це точно не в дусі Кема.
Не знаю, може, так і треба. Життя коротке.
Клітини виснажуються у всіх.
Життя цих судин швидкоплинне й обмежене, ні?
Так, певно, я таки маю невелику тенденцію дотримуватися безпечної гри.
Велику тенденцію. І я не засуджую.
Купалися колись голяка?
- Це що, запрошення? - Власне, я не…
Ні. Просто хотів сказати, що якось минулого літа
мої друзі пішли купатися голяка, а я злякався.
І досі шкодую.
Як будеш шкодувати й через той човен?
Знаєш що? Я це зроблю. Піду на той клятий човен.
Слухай,
оскільки ми такі сміливі…
можна я тебе поцілую?
Я не ображуся, якщо ти відмовишся.
- Пробач, якщо я неправильно розумію… - Так!
- Так? - Так.
- Стівене, що відбувається? - Вибачте. Перепрошую.
Ходи, хочу глянути, чи ти ще щось вмієш. Перепрошую.
Стівен контролює рух. Якщо всі можуть посунутися…
- Що ти робиш? - …буде чудово. Дякую.
- Джампере! Так, малий. - Зараз.
Ти не готова.
- Та ти жартуєш. - Ну ж бо.
- Це жарт! - Змусиш мене танцювати на самоті?
Не віриться, що ти мене змушуєш.
Змушую?
Тейлор…
ти виграла.
Що я виграла?
Це. Що б ми не робили.
Програє той, хто перший визнає почуття.
- Я програв. - Король драми.
Зупинись. Я зараз серйозно.
Ти мені подобаєшся.
Відколи ти стала надокучливою подругою моєї сестри.
Раніше ти просто постійно була поруч,
а тепер я сумую, коли тебе немає.
Не знаю, як це сталося чи коли…
Коли це сталося.
Але тепер ти моя улюблена людина.
Скажи щось, прошу.
Тейлор!
- Дякую. - Будьмо.
Будьмо.
Де всі? Треба зробити групове фото.
Можу пошукати, якщо хочеш.
Останній раз, коли я бачив Стівена, він був із Тей-Тей.
Що в них відбувається?
Цей будинок бачив багато поцілунків.
Ага. Ти знала, що мій перший поцілунок був тут?
- Справді? - І другий теж. В один вечір.
- Ага. - Скандал.
Чиї серця ти розбивав?
Пам'ятаєш Кріссі Турдак?
- Турдакен? - Ага, Турдакен, точно.
А тоді з нашим тодішнім сусідом. Як його звали?
- Клей Бертоле. - Точно.
Не може бути. Він якось розбив вікно в гаражі й звинуватив мене.
- Невже? - Так.
Але він гарно цілувався.
Хоч до тебе й далеко.
Бійка!
Вони б'ються!
- Ти маєш піти. - Гадаю, це не тобі вирішувати.
Може, вийдемо на вулицю, охолонемо?
- Вона не хоче, щоб ти тут був. - Мовчи, Стівене.
Повір мені. Вона мене хоче.
Усюди, завжди.
Може, припините?
- Боже мій. - Стівене.
- Мала, це для тебе. - Та я ж цього взагалі не хочу!
- Що тут? - Гадки не маю.
Хлопці, зупиніться!
Ну-бо, чуваче.
- Іди сюди. - Покажи йому, Стівене!
- Ну ж бо! - Надери йому зад!
Ти зможеш, Стівене.
- Боже! - Стівене!
Вставайте. Ну ж бо!
Сюди! Допоможіть.
Стівене, злізь із нього!
Геть від мене!
Усе гаразд?
Уперед.
Майло, припини!
Ти ж мене зараз ганьбиш.
До біса це все. Тейлор, їдьмо. Усі ці люди для нас прості.
Ці люди - мої друзі. Ти хоч знаєш, яка я, хоч приблизно?
Ти про що? Ти моя дівчина.
Яке моє друге ім'я?
Я так більше не можу. Це кінець.
Тейлор.
Медісон. Її друге ім'я - Медісон.
Так!
Народ, я спілкувалася з мамою.
Вона внесла умову в договір продажу.
Оскільки це буде дім для відпочинку,
покупці погодилися здавати вам його в оренду на тиждень щоліта.
Ти серйозно?
Ми зможемо повертатися? Скай, це ж чудово!
Ура!
Ні, не чудово. Подякуй мамі, але не треба.
- Конраде, хоч вислухаймо їх. - Це кінець.
Чому лише ти вирішуєш?
Єре, ми не платитимемо іншій сім'ї за оренду нашого будинку.
Це вже не наш будинок.
Саме так. От і плюнь на це.
- Точно, ти ж на цьому знаєшся. - Єре.
Ні, він постійно це робить.
Якщо щось не ідеальне, він просто плює
замість того, щоб виправити.
І справа не тільки в будинку. З Беллі ти вчинив так само.
Єре.
Ти прийшов до мене. Благав про благословіння, щоб бути поруч.
- Це правда? - Це було між нами.
Так, клята правда.
А коли стало важко, він не витримав і кинув тебе.
- Стулися, Єре. - Не вплутуй мене.
Беллі, годі.
Не хочу бути до цього причетною.
Беллі.
Молодець, Єре. Класичний ти.
Ти справжній придурок.
- Подорослішай. - Я й подорослішав!
Я щодня спостерігав, як мама згасала,
поки ти був у коледжі чи з Беллі,
чи десь тинявся, коли напартачив.
Ти добре знаєш, я був удома кожну секунду, коли міг.
Це бувало не щодня.
Гаразд. То чого ти хочеш? Медаль?
Знаєш, усе своє життя я захоплювався тобою.
Мені казали, що ти кращий за мене, а я не ображався, бо вірив їм.
Але це неправда.
Я нарешті бачу, хто ти насправді.
І хто ж я?
Боягуз.
Тобою не слід захоплюватися.
Я навіть знати тебе не хочу.
Агов!
Беллі!
Беллі, йди всередину!
Я не витягатиму твоє тіло з океану, якщо ти там потонеш.
Виходь із води, Беллі.
Дай мені спокій.
Не можу.
Ні. Що ти… Ні!
- Постав мене! - Ти п'яна, Беллі!
Опусти мене!
- Не опущу. - Конраде!
- Пусти. - Беллі.
- Дозволь, я тобі допоможу. - Просто йди! Ясно?
Я не залишу тебе, Беллі.
Але вже залишив.
Чому ти не казав, що ходив до Єремії через нас? Чому?
- Чому? - Я не знаю!
Якби я знала…
Якби я знала, що ти це зробив…
Що…
Що ти так переймався через мене й через нас…
Якби я знала, я боролася б за тебе.
- Ти про що? - Я боролася б за нас.
Я про бал і похорон. Я…
Я б усе пережила з тобою.
Я думав, ти знала.
Відколи ми цілувалися на пляжі, я думав, ти знала.
Чому ти викинув усе це? Чому?
Я думала, що ми кохали одне одного.
Ми й кохали.
Мабуть, недостатньо.
Мені справді шкода, що так сталося.
Начхати. Він не мав приїжджати аж сюди й улаштовувати сцену.
Мені якось аж незручно.
Слухай, те, що я казав раніше…
Береш слова назад?
Хочеш, щоб забрав?
Мусиш сказати, чого хочеш, Тейлор. Твій хід.
Ти знаєш моє друге ім'я.
Тейлор Медісон Джюел.
- Беллі, нумо плавати з нами. - Еге.
З тобою все гаразд?
Усе не так.
Я обіцяла Сюзанні, що не втрачу цю магію, але вона зникла.
МАМА - ВИКЛИК - МОБІЛЬНИЙ
Це Лорел Парк. Залиште повідомлення.
Матусю, ти мені потрібна.
Я в літньому будиночку,
у будиночку Сюзанни, тільки це вже не її будиночок,
і все пішло коту під хвіст,
а хлопці, мабуть, більше ніколи не розмовлятимуть.
Просто приїдь, прошу.
Приїдь і все виправ.
Переклад субтитрів: Юрій Лаховський
Творчий керівник: Данило Качмарський