Раніше в «Літо, коли я стала привабливою»…
Я вирішила таки продавати.
Завтра день відкритих дверей.
- Сюрприз! - Ми втрачаємо будинок.
Ми щось придумаємо разом.
Ти написала чудову книгу.
Сюзанна хотіла б, щоб ти поділилася нею зі світом.
Може, колись Конрад би мене послухав,
та не думаю, що його цікавить моя думка.
- Я радий, що я тут не сам. - Я теж рада, що поїхала.
Конраде, що з тобою?
Конраде?
ЛІТО, КОЛИ Я СТАЛА ПРИВАБЛИВОЮ
Конраде, що відбувається?
Що сталося?
Панічна атака. Я в нормі.
Зараз буде краще.
- Я покличу Єра. - Ні, не клич Єра!
Дай мені хвилинку.
- Я можу якось допомогти? - Не знаю. Просто говори.
Говори про що-небудь.
Говорити, гаразд.
Пляж.
Спершу, коли ти привів мене сюди кататися, я так боявся.
Ви з Єром приїхали з табору для серфінгістів
і знали круті трюки.
Я почувався таким малим, але…
ти гріб зі мною, поки ми не схопили хвилю
Я гадав, що крутіших за тебе не буває.
Думаю, тут ти помилився.
Ні.
Ти досі найкрутіший.
Часто вони в тебе?
Так.
Як померла мама — більше.
Я радий, що ти тут.
Скажеш мені, що на тебе так вплинуло чи…
просто вдаватимемо, що нічого не було?
Мене взяли у Стенфордський.
Ти серйозно?
Мама мріяла, щоб я знайшов себе на Західному узбережжі.
Конні, це ж добре.
Ти мріяв про Стенфордський із десяти років.
Так, знаю.
Але стосунки з Єром налагоджуються, а він іде у коледж Фінча,
він близько від Браунського, то який сенс…
Чуваче, не вирішуй просто зараз, добре?
- Поговоріть… - Він не знає, що я подавався.
Не говори йому, прошу.
Ну, Стенфордський навіть не в Лізі.
До біса його, так?
Ходімо.
- Мамо? - Так.
Агов.
Чорт.
Ми не в Каліфорнії, але бережи воду.
Дякую, золотце.
Здоров, Беллі.
Привіт. Вибач.
Просто… мені запахло кексами.
- Хочеш? - Звісно.
Це для показу. Добрий ранок.
- Хтось замовив кекси… - Привіт, Єреміє.
Привіт.
- Конраде. - Скай.
- Ти не казав, що вона тут. - «Вони», не «вона».
Схоже, ми не бачилися років із десять.
Як ви, відколи ваша мама…
Важко.
А тут ще й тітка краде її будинок.
Я нічого не краду.
Як не крути, мені вирішувати, що з ним робити.
І я вирішила його продати.
Хлопці, вам уже час їхати, інакше будете тягнутися до Бостона.
Нізащо. Ми залишаємося на показ.
Ні. Я не можу дозволити, щоб купка підлітків відлякувала покупців.
Дзвоніть своєму батьку, бо це проблема не тітки Джулії.
Якраз її.
Бо це ви — проблема.
Я не маю на це часу.
- Конраде, вона ж тобі рідня. - Тоді чому вона це робить?
- Їй теж важко. - Справді?
А схоже, що якраз таки легко.
Він перетворився на вилупка.
Ще й якого.
Це твоя кімната, так?
Ненадовго, схоже.
Колись вона була моєю, взагалі-то.
Тоді вона була іншою. Простішою.
Але зараз вона мила. Тепла.
Відчувається рука мами.
Залиште будинок родині, і вона ваша.
Який ти щедрий.
Я знаю, що мами нема, але не тут.
Вона обирала кожну деталь. Посадила кожну рослину в саду.
Це було її улюблене місце.
Я розумію, що у вашої родини чудові спогади про це місце,
але вони завжди будуть з вами.
Така природа спогадів.
Це не те саме, вам це відомо.
Будинок в іншому від мене кінці країни.
Утримання коштує десятків тисяч доларів на рік. Яких у мене немає.
Що це було?
Було схоже на проблему тітки Джулії.
Скільки людей у цьому домі?
Я не забув закрити двері. Я не дитина.
Що це на тобі?
Я забув свою, ясно? А залишилася тільки ця.
- І вона до біса зручна, ясно? - А чому пошепки?
- Лорел. - Це Тейлор?
Так, це Тейлор. Мабуть, Беллі запросила її для зміни картинки.
Між нами, вигляд у неї не дуже.
Схоже, навіть у душі ще не була після розриву.
Ну, добре. Наглядай за всім і не дозволяй
їм їсти в моєму ліжку.
Еге ж. Добре.
Пам'ятай, ти зможеш. Ти моя улюблена письменниця.
Брендон Сандерсон твій улюблений письменник. Він тут.
Дістанеш підписану ним книгу? Дякую, бувай.
Ти жахливий брехун, а я ніколи не пахну погано.
Дай мені трохи.
Трохи більше.
То чому ти тут ховаєшся?
Від тієї тітки чи Конрада?
Тейлор, я просто снідаю.
Може, від обох?
Чесно, не знаю.
Знаю, що ти приїхала з найкращими намірами,
але це їхня сімейна проблема. Я не хочу, щоб тебе в неї затягнуло.
Мене не затягне,
але я знаю, що якщо сьогодні відбудеться показ
і хтось зробить пропозицію, це кінець.
- Ні, я знаю, але… - Не розумію, чому вона так поспішає.
Я не знаю, Беллі. Та в неї мають бути причини.
Ходімо, потренуємося на пляжі. Табір уже за п'ять днів.
Я не торкалася м'яча місяцями. Про капітанство можна забути.
Тут хоч би в команду взяли.
Слухай, невже поразка на регіональних знищила твою впевненість?
Звісно.
Ти зараз що, улюблена гравчиня тренерки? Аж ніяк.
Трохи заіржавіла в міжсезонні?
Без сумнівів.
Я допомагаю, озвучуючи твої найбільші страхи?
Мабуть, ні.
Гаразд. Слухай, я лише намагаюся сказати, що минуле не визначає твою долю.
Річ у виборі, який ти робиш сьогодні.
Повір мені, я знаю.
А там унизу є ще кекси?
Я цей ледь дістала.
Господи.
Вітаю, щось хотіли?
Сенді Денаді. Я шукаю Джулію.
Точно, так, для показу.
Знаєте, Джулія вирішила відмінити його.
Так, без попередження, але вона передумала.
Перепрошую, а ви хто?
Вона моя дівчина і говорить, як є. Цей дім не продається.
Конрад Фішер, так?
Рада бачити. Шкода твою маму.
Недостатньо шкода, щоб не скористатися нагодою.
- Це ж моя робота. - Вважайте це неочікуваним вихідним.
Не зважайте на них.
Показ будинку сьогодні відбудеться,
але схоже, що у нас дрібна проблема з кондиціонером.
Не працює.
Це геть не дрібничка, Джуліє. Сьогодні очікується 35 градусів.
Так. Гаразд, поговорімо надворі.
Вибач, що назвав тебе своєю дівчиною.
Не переймайся, все добре.
Агов, усе добре?
Ні, маклерка вже тут.
- Дідько. Що робитимемо? - Не знаю.
Може, у Скай є інформація, яка нам допоможе.
Якби ж ми могли з нею поговорити.
- З ними. - Ага, дякую.
Бажаю удачі, ті двоє нерозлучні.
Тоді не знаю, чорт.
Ох і спека. Тут градусів, мабуть, зі 100.
Кондиціонер не працює.
Що? Не може бути!
Сьогоднішній показ скасовано.
Тому ви всі маєте забратися звідси, я викличу ремонтника лагодити кондиціонер.
До речі, хто лагодить кондиціонери?
- Знайти вам ремонтника? - Ні, не треба.
Упевнена, ось тут є улюблений технік Сюзанни
і ще четверо надійних, на заміну.
Чудово, не мушу брехати покупцям про чорну цвіль. Ходімо на пляж.
- Я не піду. - Ми виграли цей раунд. Ходімо звідси.
- У ТЦ є кондиціонер. - Розважайтеся.
Я плюнув на іспити не для того, щоб піти…
Конраде, я намагаюся тримати себе в руках.
Ви зіпсували мені день. Дайте перепочити хоча б пару годин.
- Ви… - Прогуляємося променадом?
- Променад. Чудова ідея. - Ага, я за.
- Так, я теж. - Гаразд, ненадовго.
Ходімо з нами, Скай.
Це схоже на… ярмарок.
- Я ж маю залишитися з тобою, так? - Ні.
Мені не подобалося, тобі — може.
То я не мушу залишатися?
Ні, я впораюся.
Після цього я поїду в готель, щоб подрімати.
Вип'ю заспокійливе.
- Схоже, я йду з вами. - Добре.
- Чудово! - Гайда.
- Кузени в Казінсі. - Уперед!
Дамо жару.
Єре, можна тебе на хвилинку? Хочу з тобою поговорити.
Так, звісно. Що?
Сподіваюся, ти не розізлився, що я запросила Скай.
Стосунки з мамою Скай дивні…
Ні, це мило з твого боку.
Так, просто думаю,
як краще познайомиться з Казінсом і вами двома,
зрозуміє, чому ми так любимо це місце.
Я впевнена, що тоді й обере наш бік.
Мені подобається. Я тобі підіграю.
Гаразд, дякую.
Це ж навіть мило — провести час зі Скай.
Знаєш же, тепер залишилися тільки я, тато та Конрад.
Приємно відчувати, що наша родина трохи більша.
Ну, ми теж ваша сім'я.
Дякую за все, що ти робиш.
Це багато значить.
Гаразд, ходімо.
Ти не радий, що ми пішли?
Чому тут прохолодніше, ніж всередині?
Тут чарівний морський бриз, який охолоджує.
У дупу той бриз. Я хочу морозива.
Природний кондиціонер.
Знаєте, я природний інтроверт, то й не скажу, чи то це місце так лякає,
чи це мій триєдиний мозок так працює.
Це весело, присягаюся.
Весело? А я пам'ятаю, що востаннє, коли ми були тут, ти плакала.
Беллі було 12, а Конрад виграв у неї в баскетбол,
тож вона мала проїхатися на «Вежі жаху».
Беллі, ти була така налякана, що виблювала.
- Я була хвора. - Захворіла на страх.
Мамі довелося викинути твій одяг і загорнути тебе в халат.
Сюзанна змушувала мою маму приходити сюди в дитинстві.
Мама завжди ненавиділа це, але Сюзанна дуже любила, тож…
Знаєш, що ще любила моя мама? Пляжний будиночок.
Моя мама не зла, Конраде.
А ваша не була святою.
Скай, доводилося грати в баскетбол?
Ні, мені й так добре.
Цікаво, як я надеру Конраду зад?
Ти не зможеш.
Не відмовилася б подивитися.
Гадаєш, що ти виграєш?
Ні, прошу, тільки не Величний конкурс променаду.
- Чому ні? - Ні! Ти про що?
Вони проводили цей турнір щороку.
А щойно Беллі поверталася додому, я слухала захоплюючий репортаж.
Щороку, поки не почали змагатися настільки запекло,
що мама заборонила нам знову грати.
Ти за, Єре?
- Так! Зробімо це. - Так!
Мені вже час іти.
Ні, залишайся. Це весело.
Й уже запізно. Ти в моїй команді.
Гаразд, ти виграла. Але я не даю «п'ять».
І не кричу на радощах.
Не лаю суперників.
Кути мого рота можуть піднятися, але я не буду посміхатися.
Гаразд.
Домовилися. Який приз?
Той, хто програв, купує переможцям
найбільший пакет із солодощами на свій вибір.
Справді? Солодощі?
А ми не можемо придумати щось сексуальніше?
Призом завжди були цукерки. Але вибір за Беллі.
Гаразд, можемо пограти, але…
Почнімо з аркадних ігор, бо тут спектися можна.
- Гаразд. - Правду кажеш.
Я думала, що втратила це назавжди,
але, можливо, ми можемо повернути це хоча б на день.
АРКАДНІ ІГРИ
Ні!
ПЛЯЖ КАЗІНС - АРКАДНІ ІГРИ
Господи!
ЛАЗЕРТАГ- АРЕНА
Вам гаплик, дівчатка!
Гаразд, народ.
Краще зіграти п'ять раундів.
Перший і останній — загальні.
Середні — один на один, тож вибирайте кращих гравців.
Певно, то не я.
Агов, не недооцінюй себе.
Гаразд.
Невдахи, ви готові? Три, два, один, уперед!
- Уперед! - До 21!
КОМАНДА КОНРАДА - 0 - КОМАНДА БЕЛЛІ - 0
Чорт! Вона мене вбила!
Ні!
Чудово!
Ні!
Тейлор.
Я йду по тебе, Тейлор.
Чекай на мене!
Виходь, де б ти не була!
Бах!
Оце вже гра!
І переможний удар!
Ні!
Попалася!
- Перемога! - Це я.
Оце так гра!
- Так вам! Перша гра! - Знущаєшся?
Як про.
Ще втремо їм носи.
«Втремо їм носи»?
Тепер ми граємо у «Схопи прапор». Якщо я добре пам'ятаю…
Ага, це за мною, брате.
- Перерва. - Для тебе то — раз плюнути.
- Що? - Ти смішний.
- Хочеш пограти? - Ні, просто…
- Брат проти сестри? - Ні.
Тейлор. Вона як мавпенятко.
А однак я їй дупу надеру.
Я тебе прошу! Тими слабкими руками?
- Слабкими, кажеш? - Ага.
Гаразд.
- Кожного разу? - Це було так давно.
- Хлопці. - Агов.
Можна дещо спитати?
- Звісно. - Так.
- Пам'ятаєте, коли ми востаннє бачилися? - Ще дітьми.
Так, дякую статевому розвитку.
Так, це було Різдво, якраз після смерті дідуся.
Пам'ятаю, ви з мамою втекли із самого ранку.
Моя мама зробила величезний сніданок.
Дуже засмутилася.
Так.
Моя мама сподівалася,
що вони зможуть порозумітися щодо минулого.
А ваша мама хотіла ідеального Різдва, як на листівках.
Та цього не сталося.
Вони посварились, і ми поїхали.
Мама плакала весь політ додому.
Ми їли піцу на різдвяну вечерю.
У нас склалася ніби традиція. Лайноздво.
Не думаю, що мама хотіла принизити твою.
Вона хотіла почати все знову.
Шкода, що наші мами так і не порозумілися.
Пляжний будинок справді крутий.
Було б гарно проводити там час із вами.
Боїшся? На що ти мене підбиваєш?
Стривай, глянь-но.
Я ще не бачила, щоб хтось читав мамині книги.
Отож-бо, я теж.
Відправити їй фото?
Що? Ні.
Вона побачить, де ми, і з'їсть нас.
А я казав тобі, що вона поїхала до Нью-Йорка?
На ту книжкову подію.
Але було схоже, що вона нервує.
Та ну, Лорел ніколи не нервує.
Ти помиляєшся щодо мами.
Що, Тейлор?
Чому ти такий злий?
«Злий»? Ти про що?
Гаразд, добре. Тепер я проти тебе.
Я тебе порву, готовий?
- До справи. - Боже мій!
Гадаєте, уже можна?
Уперед, чуваче.
Не можна без системи!
- Кем? - Кем Кемерон?
- Не може бути! - Маємо халепу?
Офіційно, біля стіни не можна дуріти,
але неофіційно — це найцікавіше, що сталося за цілий день.
Ніколь казала, що в тебе стажування на екскурсійному човні.
Не вийшло.
Мені шкода.
Та нічого.
А ця форма дуже крута. Така офіційна.
Дякую, Беллі.
Скай, ви ж із ним незнайомі.
Скай, це Кем. Кеме, це Скай. Вони з Конрадом і Єремією кузени.
Що ж. Ми раді тебе бачити,
але в нас незавершені справи.
- Уперед! - Ти і я, Тей-Тей.
Я знала, що ми опинимося тут.
Що? Де?
- У місці, де я надеру тобі зад. - Розмріялася.
- Тейлор, для тебе це забавки. - Стіве, ти кращий.
Виграє той, хто перший доторкнеться до прапора. Уперед!
- Уперед, Стівене! - Тейлор, ти зможеш!
Молодець, Стіве!
Ну ж бо, друже. Став ногу.
Ворушися.
Стівене, хапайся руками!
Уперед, Стіве!
- Швидше! - Ти можеш.
Стівене, ти зміг!
- Виграв Стівен! - Як добре!
Надто просто!
- Просто! - Замовкни!
Спускаюся, хлопці!
Так!
- Неси сюди. - Молодець, Стіве.
- Я майже виграла. - Та нічого.
Не хвилюйся. Люблю бути невдахою. Це стимул.
То хто наступний?
Вибір за ними.
Не знаю, як ви,
але гадаю, що час тобі спробувати покидати.
Домовилися.
Тобі не пощастило, бо в баскетболі важливі кути.
Тобі не пощастило, бо в мене був чудовий репетитор із тригонометрії.
Дякую.
Гаразд! У вас по п'ять м'ячів. Перемога за очками.
На старт, увага…
Уперед, Конні.
Ну ж бо, Беллі. Ти зможеш.
Почали!
- Ось тобі! - Добре.
Це тобі подарунок, щоб не плакав, коли я виграю.
- Так я й повірив. - Ага.
- Клас! - Ну ж бо!
- Він у грі. - Ну…
Так!
- Ура! - Оце так гра!
- Нічия. Три на три. - Гарний кидок, Беллі.
- Не та команда, брате. - А що?
Уперед, малий.
Ти крута, Беллі.
Уперед, Конні! Ну ж бо!
- Дідько. - Так!
Чотири в Конрада. Й останній кидок.
Чи зможе Беллі закинути п'ятий м'яч і перемогти?
Ти зможеш, Беллі!
А от і не вийде.
Уперед, Беллі! Ти зможеш!
І перемогла Беллі Конклін!
Її кути тобі не косинусувати.
- Так! - Чекай, Скай, то ж було глузування?
Авжеж! І було навіть весело.
Гарно вийшло.
Знаєш що? Увага!
Готова?
Ідеальний спайк. Оце справжня Убивча Бе!
Я знала, що ти зможеш.
Слід було перестати думати,
покластися на інстинкт. Розумієш, про що я?
Як би не було боляче це казати, це була чесна перемога.
Казала ж, що надеру тобі зад.
Гадаю, ти маєш обрати приз.
Уперше мені розбили серце саме тут, на променаді.
НАКИНЬ КІЛЬЦЕ
Мені було 13.
Конрад запросив мене сюди. Були лише ми.
Це було втілення моєї мрії.
Саме той момент.
Тут стільки народу. Хочеш посидіти на пірсі?
Я думав покидати кільце.
Я думала, він хоче провести час зі мною,
але він прийшов сюди заради неї.
Гаразд, іди за мною.
- Скільки кілець? - Ми візьмемо три.
- Класні шорти. - Дякую.
Так, вони такі милі.
Ти ж казав, що закороткі, коли я вдягла такі ж два дні тому.
Гадаєш, вони закороткі?
Гаразд, Коне, я за лимонадом. Виграй мені приз, добре?
Чому ти не повернулася?
Черга на колесо огляду була дуже велика.
Енджі сказала, що це найкращий приз.
Подумав, тобі сподобається.
Краще б жираф, але дякую.
Найгірше те, що він намагався бути милим.
Не розумів, що рве мені серце.
Вони роками не міняли ці призи.
- Можеш взяти Льодяничку друга. - Так.
Знаєш, я візьму жирафа.
Дякую.
Гаразд.
Нарешті вибираємо ми, тож будуть танці.
Гаразд.
Я просто скажу, що отримала неабияке задоволення,
коли ти витерла ним підлогу після всього, що він тобі зробив.
Тейлор, годі. Між нами все добре.
Було навіть весело.
Справді? Ви тепер просто веселитеся разом?
- Мабуть. - Справді?
- Так. - Це справді круто.
- Стівене? - Га?
Правда ж, то просто такий збіг,
що кондиціонер зламався саме у спеку
відразу, як приїхав один майбутній інженер?
- І гадки не маю, про що ти. - Невже?
Люблю щасливі збіги.
Агов, Беллі. Готова?
Ви й далі будете так… Робитимете це цілий день?
- Це ваша фішка на сьогодні? - Ага.
Мабуть, не знаю.
- Добре. - Стривай.
- Відчуваєш запах? - Що?
Я відчуваю запах реваншу.
- Невже? Гаразд. - Так, відчуваю.
Упевнена? Бо якщо ти впевнена,
пропоную додаткову ставку.
Гаразд, продовжуй.
Я думав, якщо ти захочеш,
то один з нас, хто програє, підніметься на «Вежу жаху».
Ти ж плакав щоразу, як дивився на неї.
- Неправда. - Правда.
З радістю подивлюся на це ще раз.
Тоді домовилися.
Він не давав розлюбити його.
Коли він такий милий, я згадую, чому люблю.
Тобто чому колись любила.
Ви говорили про «Вежу жаху»?
Бо хтось із вас закінчить день у сльозах.
- Краще він, ніж я, так? - Точно.
Принаймні буде в доброму гуморі, аж поки не пустить першу сльозу.
Змагання — ключ до щастя Конрада.
Я гарно знаю вас обох.
Невже? А який тоді ключ до мого щастя, Беллі?
- Чизбургери. - Правильно.
- Аріана Ґранде. - Завжди.
І виправляти тих, хто каже «брушета».
- Бо кажуть «брускета». - Ага.
Чорт. А ти молодець.
Що тут сказати?
- Успіхів. - Єре.
- Готовий? - Про мої рухи ходять легенди.
- Знаю. - Зараз виграю.
Черга Скай.
Так собі ідея для перемоги.
Ти чудово впораєшся. Це як математика ногами.
Вони не очікують, що це будеш ти. І ми виграємо.
- Ти впораєшся. - Покажи клас.
НАСТУПАЙ
Сьогодні ми зблизилися.
Не хочу, щоб мої рухи вплинули на наші стосунки.
- Подивимося. - Гаразд.
- Уперед, Скай. - Ну ж бо, Єре.
- Так, Скай. - Починаємо.
- Добре. - Уперед, Єре.
Ти можеш.
ГОТУЙСЯ - СТУПАЙ
- Ну ж бо, Єре. - Ага.
- Це все, що ти можеш, Єре? - Он як?
Що?
Схоже, у Скай гарно виходить.
Я наплела про математику, та, схоже, твоя правда.
Чорт, та ти ж неймовірна.
Уперед, Скай.
- Єреміє, ну ж бо. - Я намагаюся.
ЄРЕМІЯ - СКАЙ - МИМО - ЧУДОВО
ЄРЕМІЯ - СКАЙ - ФУ! - ФАНТАСТИКА
- Єре! - Я втомився!
Єре!
- Та швидше ж! - Уперед, Скай!
Господи!
Я не обіймаюся.
Гаразд. Куди далі?
За мною.
- Ходімо. - Я спантеличена.
Справді? Це твої легендарні рухи?
- У нього завжди так. - Я вищий за вас обох.
Обережно.
Агов! Сфотографуймося.
Один, два, три. Скажіть «сир».
Сир!
ОБРАНО 1 ФОТО - МАМА
НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ - КОМУ: МАМА
Розумієте, насправді ця книга аж ніяк не про горе.
Це книга про дружбу, любов.
БЕЗ ТЕБЕ ЦЕ НЕ ЛІТО
Що ж, це просто вражаюче.
- Клівленде. - Схоже, тобі дуже весело.
Дуже сподіваюся, що у тебе там вино.
Може бути.
То як тобі життя продавчині?
Глибоко травмує та знищує душу,
через що я сумніваюся в усіх своїх рішеннях.
- Звучить чудово. - Нескінченне блаженство.
То в тебе все добре.
Я намагався зв'язатися з Конрадом перед похороном,
але з ним важко знайти контакт.
Для нього це важко. Для них усіх.
Це нормально, якщо й тобі важко.
Гаразд.
Це важко.
Що ж, маєш чудовий вигляд.
Вигляд буває оманливим.
Знаю, у нас не просте минуле,
але ж поговорити завжди можна.
Було стільки часу підготуватися,
а я досі не знаю, як це пережити, не те щоб поговорити про це.
Беллі погано це переносить.
Я не знаю, як допомогти.
Можливо, і не треба.
У тебе точно нема дітей.
Сталося якесь лайно, яке ти не можеш виправити,
але ти можеш сказати їй, що ти теж це відчуваєш.
Можливо, їй просто треба знати, що вона не одна.
Я тебе розумію, але…
Я не можу.
Я її мама.
Якщо побачить, як сильно я горюю, —
лише налякається.
У мене була важка депресія кілька років тому.
Мені здавалося, що я сиджу на дні величезної діри
й дивлюся, як наді мною існує світ.
Найбільше допомогли не ті друзі, які намагалися мене витягнути.
А ті, які залізли до мене, сиділи зі мною. Так ставало легше.
Немає правильних шляхів, Лорел.
Мушу повертатися.
Тебе немає в переліку авторів. Ти прийшов зі своєю книгою?
Не злякаєшся, якщо скажу, що я тут через тебе?
Залежно від того, де вечерятимемо.
- Зустріти тебе тут о сьомій? - Гаразд.
Беллі - Сподіваюся, подія проходить добре.
Усі полюблять книгу так само, як ми любимо Сюзанну.
Дякую. Я за нею так сумую
Дякую, Бел. Зайнята. Подзвоню пізніше.
Коли прокинулася зранку, я не думала, що знову це робитиму.
Я раніше любила Величний конкурс променаду.
Можливо, надто сильно.
Переймалася лише перемогою.
Але сьогодні річ у нас.
Тейлор, ти стояла за мене горою цей рік,
а тепер я стоятиму за тебе.
Скай, ми ще ледь знайомі. Може, ти думаєш, що аж так змагатися —
це занадто, та без тебе ми б не впоралися.
Команда Конрада думала, що перемогти — раз плюнути.
Але ми втерли їм носа.
Програємо ми чи виграємо,
ми заслуговуємо на величезний пак…
Ти вмієш надихати, коли хочеш. Та ми однак надеремо вам дупи.
- Помовчи, Стівене. - Вам гаплик.
Гаразд.
Не знаю, як ви, але я відчуваю потребу.
Потребу у швидкості! Уперед!
Водії, заводьте двигуни!
Виграє команда, усі машини якої фінішували.
На старт, увага…
- Руш! - Поїхали!
Так!
Вам кінець!
ПЕРЕГОНИ В ДЖУНГЛЯХ
Я тобі покажу, Беллі!
Уперед, Єрко!
- Так! - Ні!
- Ще трохи. - Ми останні.
Це нам раз плюнути!
Ну й де він є?
Тобі кінець.
Стережися.
Ковтай мій пил, брате.
Я намагаюся!
Вивертай у ліву смугу.
- Усередину, вивертай. Ну! - Ага. Туди.
- Газу! - Ні!
Дідько. Ні!
Ні!
Так вам!
Ні! Боже мій!
Господи.
Молодець!
Готуй грошенята, Беллі.
Гадаю, саме тому мама заборонила нам грати.
Я можу заплатити. Маю купу грошей із шортингу біткойну, тож…
Ти — з найцікавіших людей, яких я зустрічала.
Як ти, Беллюшко?
Дивно, що в мене через усе це екзистенційна криза?
Я маю право бути у волейбольній команді, якщо навіть в іграх програю?
Ні, ти потрібна нам у команді, бо ти програєш у ігри.
У нас чудова команда, та це не значить, що є лише перемоги.
Програли чи виграли, нам потрібна лідерка.
- Чи нічия. - Їх у нас не буває.
Так, до біса нічиї.
Ні, але серйозно,
ти відкрила найкращі сторони нас обох. Це і є лідерство.
Тренерка — дурепа, як не поверне тобі капітанство.
Її правда. Кілька годин тому
ідея взяти участь в іграх, мовчу вже про змагання,
нагадувала мені тортури.
І попри це я чудово провела день і познайомилася краще з кузенами, тож…
Ти крута. Керівниця від природи.
Вибачте, переб'ю.
- Час? - Час. «Вежа жаху» чекає.
Знайду тобі пакет для блювання.
Ходімо.
Гайда.
Ніхто не казав, що ти маєш робити це сама.
Складу тобі компанію, якщо хочеш.
Головне — не думати про це.
Гаразд, ходімо.
Ходімо, ти зможеш. Ти вже це робила.
Знаю.
Гаразд.
- Зараз або ніколи. - Метелики.
Мабуть.
Ходімо.
- Уперед, мала! Ти зможеш! - Ворушися, Єре!
Ну ж бо!
Після тебе.
- Безпечного падіння! - Тримайся!
Ви зможете!
Упевнися, що ти пристебнутий.
Боятися нормально.
Ти екстрасенс?
Ні, обличчя видає.
Слухай, не хвилюйся. Я поруч з тобою, чуєш?
Єремія завжди поруч, коли він мені потрібен.
У 13 років, перед Днем незалежності,
я захворіла.
Я ненавиділа хворіти,
але найгірше було відчувати себе покинутою.
- Ти кудись зібрався? - На променад, із Клеєм.
Так, день сьогодні таки гарний.
Бідна Беллі сидить тут через хворобу.
Було б гарно, якби ти склав їй компанію.
Мамо.
Єре, прошу.
Що ж, піду на променад завтра.
Ти моє сонечко.
Він був удома зі мною до кінця тижня.
А коли він захворів через два дні, я сиділа вдома з ним.
ВЕЖА ЖАХУ
Господи!
Так!
Ви таки молодці.
Так!
Гаразд. То що далі?
Ви впоралися.
Цікавенько.
- Що? - Нічого.
Просто цікавенько.
Дякую, що подбав про нас.
Це було найменше, що я міг зробити. У вас був важкий рік.
Так. Навіть не знаю. Так дивно веселитися.
Почуваюся трохи винною.
Не знаю, чи це має сенс.
Я розумію, про що ти.
Я знаю, що ти знаєш.
Цей день для вас важливий.
Розважатися важливо. Дуже.
- Поїдеш з нами в будиночок? - З радістю.
- Круто. - Круто.
- Прошу. - Дякую.
Усі на борт!
Сам не вірю, що це кажу, але сьогодні було весело.
- Сьогодні було дуже весело. - Так.
Я давно не бачив тебе таким щасливим.
Було гарно відчути себе малим, кажу тобі.
І я знаю, що мама хотіла нам лише щастя, але…
Це важко, розумієш?
Сьогодні було гарно.
Слухай, я б не те щоб хотів, аби ви вдвох зійшлись, але…
Що?
Просто я помітив, що між тобою та Беллі дещо є.
Що?
Це лише спостереження.
Дякую за спостережливість.
Зовсім ні.
Господи. Так хочу впасти в ліжко.
Не сходивши в душ? Як гидко.
Годі уявляти мене в душі.
- Збоченець. - Агов.
- Ти загубила. - Дякую.
Уже придумала ім'я?
- Її звати Мілдред. - Мілдред? Чудово.
Чому ти не захотіла ще Льодяничка?
Бо мені вже не 13, Конраде.
Якого біса?
Переклад субтитрів: Юрій Лаховський
Творчий керівник: Данило Качмарський