Pan troglodytes.
Ponas Džinas rado patinkantį pagalį.
- Laikas? - Dabar 10.22 val. ir 34 sekundės.
Pala, 35, 36...
Užtenka tik 10.22 val.
- Kodėl duodi joms vardus? - Džeinė Gudal taip darydavo.
Ji pirmoji tyrinėjo Pan troglodytes gamtoje.
Čia mokslinis šimpanzių pavadinimas?
Ji duodavo gyvūnams vardus,
nes žinojo, kad kiekvienas jų turi savo ypatingą charakterį.
Kodėl pavadinai jį Ponu Džinu?
Dėl šito.
Žiūrėk.
PONAI DŽINAI
Kuris čia beždžioniauja?
Bet ponas Džinas tikrai mėgsta šluota stuksenti lubas.
- Ką jis dabar daro? - Gamina ietį.
Ką? Šimpanzės darosi ietis?
Ietis, kempines. Įvairiausius įnagius.
Tu čia juokauji.
Ne. Džeinė Gudal pirmoji pamatė, kaip jos gaminasi įnagius.
Tai visai pakeitė mūsų mąstymą apie šimpanzes ir žmones.
Kaip suprast?
Jei šimpanzės pačios pasigamina įnagių ir ginklų...
Tuomet jos daug panašesnės į mus?
Arba mes daug panašesni į jas.
Kaip Džeinė Gudal pavadino sutiktas šimpanzes?
Vieną vadino Žilabarzdžiu.
Kaip mūsų Žilabarzdis?
Tik pilnas jo vardas buvo Deividas Žilabarzdis.
Girdėjai Žilabarzdi? Jis turėjo mudviejų vardus.
Jis buvo pirmoji šimpanzė, kurią Dž. Gudal pamatė gaudant termitus su žole.
Jos ėda termitus. Šlykštu.
Vabalus, vaisius, mėsą. Jos minta tuo pat, kuo ir žmogus.
- Žmonės valgo vabalus? - Kai kurie.
Mes išties panašūs į jas.
Nepakeliamai miela.
Atmink, mes tik stebime.
Regis, sakei neliest.
Tu teisus.
Šimpanzės nyksta, nes mes kertame jų miškus,
medžiojame jas ir netyčia užkrečiame žmonių ligomis.
Jos net suserga kaip mes?
Manau, ji nori pažaist su tavim. Turbūt laiko tave savo šeimos dalimi.
- Džeine? - Viskas gerai.
Šimpanzėms vadovauja patinai.
Gal Ponas Džinas tik rodo, kas čia vadovauja.
Arba renka ginklus.
- Ką darai? - Gaminu ietį.
Ne šito tikėjausi.
Aš irgi.
Ar jis vis dar bando parodyt, kas čia vadas?
Nežinau. Niekad nesu to mačiusi.
- Koks čia triukšmas? - Tėra vienas būdas sužinoti.
Kas taip padarė?
- Mes. - Ką mes padarėm?
Iškirtom miškus, kur gyvena šimpanzės ir daug kitų gyvūnų.
- Negalim atsodint jų? - Tik ne taip greitai, kaip iškertam.
- Tai siaubinga. - Tikrai.
Baigiau skalbt. Padėk nunešt skalbinius.
Bet, mama, dar reikia daug ką išsiaiškinti apie šimpanzes.
Ką tik matėm, kaip Ponas Džinas metė į medį akmenį.
Ponas Džinas iš apatinio aukšto?
Ne. Šimpanzė Ponas Džinas.
- Kodėl jis svaidės akmenimis? - Būtent tai ir aiškinamės misijoje.
Na, misija turės palaukt, kol baigsime tvarkytis.
- Bet, mama... - Ar matei savo kambarį?
Galėsi susisiekt su Deividu, kai baigsi.
Sveiki, pone Džinai. Kaip tik kalbėjome apie jus.
- Aš leidžiuos žemyn. - Galit kilt su mumis, nusileisit paskui.
Žinot ką, tiesiog lipsiu laiptais. Man neprošal pajudėt.
Man irgi. Palydėsiu jus.
O paskui iškart eisiu tvarkyt savo kambario.
Puiku.
Padėsite nešt? Truputį sunku.
Norit žinot, kodėl apie jus kalbėjom?
- Nelabai. - Koks jūs šmaikštus.
Pavadinau jūsų vardu šimpanzę, nes jis mėgsta mojuoti lazda,
panašiai kaip jūs mėgstat stuksent į lubas šluota, kai norit nutildyt mus.
Stengiuos daryt tai rečiau.
Bet paskui pamatėm, kaip ta šimpanzė metė į medį akmenį.
Kaip manot, kodėl jis taip darė?
Gal jam patiko garsas.
Įdomi teorija. Turit kitų minčių?
Gal dėl smagumo? Tarsi žaistų kokį tinklinį ar tenisą?
Šimpanzės išties mėgsta kartu žaisti.
O gal jos taip žymi teritoriją.
Dar viena gera mintis. Jums puikiai sekasi.
Ei, jei kalbam apie šimpanzes, kur taviškė?
Žilabarzdis.
Žilabarzdi!
Žilabarzdi, kur tu?
Džeinė Deividui. Tai skubu.
- Kalba Deividas. Kas negerai? - Dingo Žilabarzdis.
- Ei, Nojau. Dovanok, kad vėluoju. - Nieko, tėti. Galim eit?
Pone Džinai!
Turbūt ne.
Niekur jo nerandu. Jis turbūt pasiklydo.
Esu tikras, kad atsiras.
- Kas? - Žilabarzdis.
Nematei čia vaikštančios šimpanzės?
Maždaug tokio ūgio ir čia žaviai pražilęs.
- Dėl to gavo tokį vardą. - Ką?
- Žila barzda. - Kur paskutinįkart jį matei, Džeine?
- Gatvėj už namo, bet jo ten nėra. - Ieškok toliau. Tikrai rasi.
O jei nerasiu?
Jis vienas mano geriausių draugų.
Aš kitas jos geriausias draugas.
O aš jo sesė.
O aš jo sūnus.
Labas.
Mes čia pasidairysime, Džeine.
Nesijaudink, Džeine. Surasim jį.
Gal dar kartą patikrink už namo?
Keisti vaikai.
Žilabarzdi, čia tu?
Ateinu, Žilabarzdi.
Pone Džinai?
Žilabarzdi.
Pala, gal kaimynas ponas Džinas teisus?
Ar šimpanzės mėto akmenis, kad pažymėtų teritoriją,
kad pasidarytų taką ar kad išgirstų patinkantį garsą?
O ne, patekai į spąstus. Leisk, padėsiu.
Nesijaudink, Žilabarzdi. Išlaisvinsiu jį.
Jau beveik.
Štai ir laisvas!
Žilabarzdi?
Žilabarzdi.
Radau jį.
Ei. Truputį aplipo lapais, bet šiaip, mano akimis, jis sveikas.
Ačiū, pone Džinai.
Deividas Džeinei.
Džeinė klauso.
Žilabarzdžio neradau, bet radau tavo mamą.
Ji labai pikta.
Žiauriai pikta.
- Turbūt turėtum eiti. - Darkart dėkoju, kad radote jį.
Smagu, kad padėjau.
Žilabarzdi?
Žilabarzdi.
Kodėl tu netikras?
Gerai, negalvojau, kad tai įmanoma, bet tavo mama dar labiau pyksta.
Deividai, pasakyk Džeinei tuoj pat eit namo.
Mama liepė tau eit namo.
Tuoj pat.
Kur tu buvai?
Ir kodėl vietoj tavęs skalbinius atnešė ponas Džinas?
Džeine, atsakyk.
Atsiprašau, mama.
Brangioji. Eikš.
Kas nutiko?
Žilabarzdis sutiko kitą šimpanzę,
dar ten buvo šimpanzės jauniklė.
Ponas Džinas įkliuvo į spąstus ir...
Atrodo, kad Žilabarzdis nebenori būt mano draugu.
Ar ponas Džinas sveikas?
Kalbu apie šimpanzę.
Gerai. Eikš ir prisėsk.
Giliai pakvėpuok.
Papasakok dar kartą.
Žilabarzdis susipažino su kitomis šimpanzėmis
ir pamatė, kaip iškertami jų namai.
Viena šimpanzių pakliuvo į spąstus, aš ją išlaisvinau,
bet Žilabarzdis nusisukęs nuėjo nuo manęs.
Ir, manau, dėl to, kad jis matė,
kaip tokie žmonės kaip mes kenkia šimpanzėms.
- Bet juk jis čia. - Bet jis ne gyvas.
Klausyk, Džeine, esu tikra, Žilabarzdis žino, kiek dėl jo stengiesi...
Bet šimpanzėms nebelieka laiko, mama.
Po kelerių metų jų visai neliks,
o mes dar tiek daug nežinome apie jas.
Pavyzdžiui?
Pavyzdžiui, kodėl jos mėto akmenis į medžius, kodėl naudoja įnagius.
Jokie kiti gyvūnai to nedaro, išskyrus mus.
Žmonės ir šimpanzės tokie panašūs,
tai kodėl mes skriaudžiam jas, mama?
Džeine...
aš nežinau.
Bet žinau,
jog tu darai viską ką gali, kad pakeistum tai į gera.
Ką sako Džeinė Gudal? „Tik supratę susirūpin“...
Bet negalėsim suprasti, jei šimpanzių nebeliks.
Aš tvarkausi.
Viskas man gerai, mama.
Deividai?
Ką darai su mūsų informacija apie šimpanzes?
Padėsiu ją šalin.
- Kodėl? - Nes nėra tikslo, Deividai.
Kasmet nyksta vis daugiau gyvūnų
ir nėra pakankamai žmonių, kurie tai sprendžia.
O kaip Džeinė Gudal ir tie žmonės, su kuriais susipažinom?
Jie imasi veiksmų.
To vis tiek nepakanka.
Lažinuos, rasčiau paguodžiančią citatą.
Tai beviltiška.
Žilabarzdžio nebėra.
Jis nepabėgtų.
Tai tiesa.
Nemanau, kad jis dar nori likt draugais.
Gal sugalvotum, kas kitas galėtų mums padėti?
Aš tenoriu, kad grįžtų Žilabarzdis.
Gal kas nors, kas išmano apie šimpanzes?
Pavyzdžiui?
- Tiesiog užsimerk ir... - Žinau, kaip tai veikia.
Tai užsimerk.
Ir įsivaizduok.
Taip šimpanzės sveikinasi.
Labai gerai, Deividai.
Ji žino mano vardą.
Ir sveika, Džeine.
Ūkauk, Džeine.
Nenuskambėjo labai linksmai.
Na, šimpanzės ne visada linksmos, kaip ir žmonės.
Jos gali būti piktos,
gali būti išsigandusios
ir gali būti nuliūdusios.
Visai kaip tu, Džeine.
Džeinė liūdi, nes mūsiškis Žilabarzdis nebenori būt jos draugu.
Ir aš kadais pažinojau vieną Žilabarzdį.
Deividas Žilabarzdis buvo mano mėgstamiausia šimpanzė.
Žinau. Tai pirmoji šimpanzė, kurią matėt naudojant įnagius.
Deividas Žilabarzdis buvo pirmoji šimpanzė, kuri pasitikėjo manimi.
Kai tik jis ėmė manimi pasitikėti,
kitos šimpanzės, kurios buvo labai baugščios,
manau, pagalvojo, kad turbūt nesu aš jau tokia baisi.
Ir galėjau susipažinti su jomis asmeniškai.
Ir mano Žilabarzdis pasitikėjo manimi,
bet paskui jis pamatė blogus žmonių darbus, kurių negaliu sustabdyti.
Kartais jaučiamės gan beviltiškai.
Taip. Ar ir jūs kartais jaučiatės beviltiškai?
Manau, visi, kurie susimąsto, ką mes darome savo planetai,
kartais jaučiasi beviltiškai.
Bet žinai, ką gali daryti, kai jautiesi beviltiškai?
Galvoti apie viską, kas teikia vilties.
Pavyzdžiui?
Na, vis daugiau žmonių supranta, kokių problemų sukėlėme,
pavyzdžiui, klimato kaitą, biologinės įvairovės skurdimą.
Kol mokslininkai ieško pažangių sprendimų,
kaip ištaisyti ir sušvelninti padarytą žalą,
jauni žmonės kaip jūs svarsto, kaip jie patys galėtų pagerinti pasaulį.
Man tai teikia vilties.
Su kiekvienu žingsniu artėjame prie pasaulio išgelbėjimo.
Šie žodžiai kaip iš Džeinės Gudal citatos.
Manau, čia bus Džeinės Garsijos citata.
Taigi, pagalvokit, ką galit nuveikt,
atsiraitokit rankoves ir imkitės darbo.
Manau, kad nusipelnei atsidurti ant didvyrių sienos
dėl visko, ką darai.
Kaip šimpanzės padėkoja?
Na, kartais jos utinėja viena kitą.
Galim pašukuot jums plaukus?
Nereikia.
Ačiū, dr. Gudal.
Gali vadint mane dr. Džeine, jei nori. Abu galit.
O dabar reikia nuveikt be galo daug darbų, kad padarytume pasaulį geresne vieta,
kol ne per vėlu.
Tad keliaukit ir padėkit gelbėt mūsų planetą.
Ačiū, dr. Džeine.
Kur susiruošei?
Pažadu susitvarkyt vėliau, mama, bet dabar...
Ne, tu neleidai man pabaigt.
Kur susiruošei be Žilabarzdžio?
Nuvaliau nuo jo visą purvą.
Deividai?
Šitaip šimpanzės atsidėkoja.
Gal pirma joms derėtų atsiklaust.
Galim paglostyt tau plaukus atsidėkodami, kad nuvalei Žilabarzdį?
Turbūt.
Man per daug keista. Gerai, keliaukit.
- Čionai. - Iš kur žinai?
Nesu tikra, bet manau, jie taip žymisi kaip kokiam žemėlapy,
- kad žinotų, kur eit. - X žymi Žilabarzdžio vietą.
Tikėkimės.
Pone Džinai. Ar aš triukšmavau?
Kodėl visi manęs to klausia?
Ne. Aš tik norėjau pasidomėt, kaip Džeinė.
Ji atrodė labai nusiminusi.
Kaip gražu.
Ji buvo nusiminusi.
Pirmąkart mačiau ją besijaučiančią taip beviltiškai.
Suprantu, koks tai jausmas.
Galiu su ja pasikalbėt?
Ji su Deividu tyrinėja lauke. Galiu parašyt jums, kai grįš.
Ne, nieko tokio.
Gal šiaip susitiksim. Viso gero.
Viso gero.
Žiūrėk, šimpanziukė mokosi iš Žilabarzdžio mėtyti į medį akmenį.
Bet kodėl?
Vis dar nežinau.
Gal taip žymisi kelią, gal patinka garsas,
gal dėl kitos priežasties, kurios dar nesugalvojom.
Todėl taip svarbu išsaugoti gyvūnus.
Dar daug ko apie juos nežinome.
Žinau, kad žmonės daug nusikalsta šimpanzėms, Žilabarzdi.
Bet kaip ši jauniklė mokosi iš tavęs,
taip ir žmonės gali mokytis iš mūsų.
Galim paaiškint jiems, kad teturim vieną pasaulį, vienus namus.
Kad turime dirbti išvien ir išsaugoti juos.
Kartais jaučiamės beviltiškai, bet turim stengtis.
Aš niekad nesiliausiu stengtis.
Ir aš.
Ir tau ačiū.
Pone Džinai?
Kur Deividas?
Mes užbaigėm misiją, bet vis dar turiu susitvarkyt kambarį.
- Ar geriau jautiesi? - Taip.
Atrodo. Tiesiog kartais nerimauju, kad darau nepakankamai.
Gal juokauji?
Kelkis.
Paskui mane.
Jei ne tu, mes nerūšiuotume baterijų.
Prie pono Patelio namų nebūtų drugelių.
IŠGELBĖKITE LIŪTĄ
Nesistengtume padėti gyvūnams visame pasaulyje.
Ir neturėtume inkilų šikšnosparniams.
- Primink, kodėl mes... - Jie minta vabzdžiais.
Aišku.
Nežinotume ką į kurį konteinerį mesti.
Einam.
Jei ne tu, viso šito nebūtų.
- Ir jei ne Deividas bei daug kitų žmonių. - Taip, bet tu mus visus įkvėpei.
Pasirašytumėt peticiją dėl pagalbos nykstančioms šimpanzėms?
- Žinoma. - Ir paaukotumėte pinigų?
- Kiek? - Džeine?
Susitvarkyk kambarį, po to galėsi gelbėt pasaulį.
Turiu eiti.
Eime, Žilabarzdi. Reikia gelbėt pasaulį.
Padėkite išsaugoti šimpanzes.
- Džeine. - Valau.
Aš ne dėl to, atėjau kai ką parodyt. Eikš.
Kur filmuotas vaizdo įrašas?
- „Chimp Eden“. - Garsiajame „Chimp Eden“?
Vienoje dr. Džeinės šimpanzių prieglaudų,
kur rūpinamasi išgelbėtomis šimpanzėmis?
Taip, ir spėk kas dar.
Pamaniau, būtų gerai pakelt tau nuotaiką,
tad suorganizavau skambutį su Jana Svort.
- Ji dirba „Chimp Eden“. - Žinau, kas ji.
Tai išties nuostabu. Ačiū, mama.
Pasilinksmink.
- Labas. Jūs turbūt Džeinė ir Deividas. - Labas, Jana.
Turiu jums daugybę klausimų.
Ar šimpanzės kada nors paleidžiamos iš „Chimp Eden“ į laisvę?
Ne, jos turi išmokti, kaip išgyventi natūralioje aplinkoje,
o to išmoko motinos.
Bet dėl medžioklės ir miškų kirtimo daug jų neteko savo motinų
ir atsidūrė cirkuose arba tapo kieno nors augintiniais.
Joms taip negerai.
Kaip liūdna.
Todėl labai svarbu turėti prieglaudą,
kur išgelbėtos šimpanzės gali gyventi geriau.
Kas čia buvo?
Turbūt šimpanzės pamatė Stenį.
Pala. Šimpanzių užkalbėtoją Stenį?
Jis yra šimpanzių ekspertas ir dirba „Chimp Eden“.
Džeinė yra ekspertų ekspertė.
Šiaip turiu judviem staigmeną.
Privalote tai pamatyti.
Jis šeria šimpanzes.
Sveikutės.
Jos atrodo labai laimingos.
Labas, Džeine, Deividai.
- Labas, Steni. - Labas, Steni.
Ei, kur eina šimpanzės?
Jos turbūt išsiruošė paieškot daugiau maisto.
Stenis pasako mums, ką jos galvoja ir jaučia,
kad galėtume tinkamai jomis rūpintis.
Todėl ir esate šimpanzių užkalbėtojas.
Taip.
Kaip gavote šią pravardę?
Tokį titulą man davė dr. Džeinė Gudal.
Dr. Džeinė jus taip praminė? Tai nuostabu.
Kiek laiko dirbate su šimpanzėmis, Steni?
Beveik pusę savo gyvenimo.
Čia aš rūpinuosi šimpanzių jaunikliais.
Čia Poko.
Čia mokau bendruomenę, kaip sugyventi su šimpanzėmis.
Turbūt padėjote daugybei šimpanzių.
Šimpanzės man kaip šeima, jos daug ko išmoko.
Pavyzdžiui?
Atlaidumo ir vilties.
Kaip jos jus išmokė vilties?
Į prieglaudą atvykusi šimpanzė
būna labai liguista ir labai baikšti.
Kai ja pasirūpinama,
ji pasveiksta ir nepasiduoda.
Tai visada teikia man vilties.
Kaip mes galim padėti?
Svarbu dalintis su savo draugais ir šeima
įgytomis žiniomis apie mūsų artimas giminaites šimpanzes.
Taip. Kur begyventumėte, galite padėti laukiniams gyvūnams
pirkdami tvariai gaminamus produktus, dėl kurių nenaikinami jų namai miškuose.
Tokių produktų gamyba mažiau kenkia planetai.
Šimpanzėms ir kitiems gyvūnams reikia miškų, kad išgyventų.
Turime atminti, kad gyvūnai Žemėje yra ne tam,
kad mus linksmintų.
Reikia, kad visas pasaulis tai suprastų.
- Visiems tai skelbsiu. - Ir aš.
Kaip šimpanzės atsisveikina?
Šimpanzės atsisveikina šitaip ūkaudamos paskutinį kartą.
Ate, Jana. Ate, Steni.
Ate, šimpanzės.
- Mama, labai dėkoju, kad surengei tai. - Ačiū, Džeinės mama.
Tikiuos, ir Žilabarzdžiui patiko.
Žinoma, kad jam patiko.
Na, o kambarys pats nesusitvarkys.
Ate, Deividai.
- Ate. - Ate, Deividai.
Pamaniau, kad tau prireiks šitų.
Ačiū, mama.
Prašom. Priklijuosim? Tu Stenį, o aš Janą.
Išvertė Kristina Čeidaitė