Zašto ovamo?
Zašto u Ameriku?
Moji roditelji došli su u SAD
poput mnogih drugih useljenika, u potrazi za boljim životom.
Amerika je bila…
zemlja mogućnosti.
U njoj su useljenici mogli naći mir i osnovati obitelj,
stvoriti dom.
U Ameriku sam došao s 10 godina.
Mojim roditeljima Amerika je bila simbol mira, mogućnosti
i svijetle budućnosti.
Moji roditelji odabrali su Ameriku kako bih ja imala mogućnosti
koje ne bih imala da smo ostali u Pakistanu.
Moji roditelji odabrali su Ameriku zbog gospodarstva, poslova…
Zato što u ovoj zemlji mogu slobodno biti američka muslimanka.
Roditelji su me doveli u SAD u potrazi za boljim prilikama
i osobito kako bismo se brat i ja mogli bolje školovati.
Odrastala sam s roditeljima i voljela Ameriku.
Mislila sam da sam najsretnije dijete na svijetu
zato što imam priliku biti ovdje i zato što sam imala priliku…
da se rodim ovdje.
Je li Amerika ispunila vaša očekivanja?
ORIGINALNA NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
14. amandman je obećanje.
Zaštita, jednakost, pravo na zakoniti proces i sloboda.
Kaže da u ovoj zemlji svatko može izgraditi bolji život za sebe i obitelj.
Zamišlja Ameriku koja je sposobna za promjenu i rast.
To je obećanje svima na ovom tlu, ne samo državljanima.
Autori 14.amandmana odabrali su određenu riječ.
Osoba.
Svatko na tlu SAD-a ima jednaka temeljna prava.
Ta riječ, osoba, podsjeća nas na zajedničku ljudskost.
Svi smo ljudska bića i zaslužujemo empatiju i dostojanstvo.
14. amandman štiti sve osobe
pod jurisdikcijom SAD-a
i jamči im jednakost pred zakonom.
Amandman izričito navodi riječ "osoba", a ne "državljanin".
To je važna razlika
jer znači da se ta zaštita odnosi na svakog,
državljane, useljenike…
Taj jaz između toga tko je osoba, a tko zakoniti državljanin
izvor je velike rasprave
i to je dio borbe. Tko to određuje? I kako?
Kao što smo puno puta vidjeli,
jaz između teksta 14. amandmana i onog što Amerika zbilja nudi
katkad je golem.
I taj jaz između obećanja 14. amandmana i onog što Amerika čini
često izgleda kao nepremostiv ponor
jednoj skupini ljudi:
Useljenicima.
OBITELJI NEMAJU GRANICE
USTANITE ZA DACA-u
Useljenici su sastavni dio SAD-a.
Mnogo toga čine za ovu zemlju.
Useljeništvo je velika snaga SAD-a.
Pomoglo je u izgradnji zemlje i dovelo mlade ovamo.
Dio smo ove zemlje
svojom hranom, kulturnom tradicijom.
Useljeništvo donosi talent, brojeve, potrošače, proizvođače
i zahvaljujući njemu smo jači.
SUOSNIVAČ GOOGLEA
SUOSNIVAČ YOUTUBEA
Mi poboljšavamo ovu zemlju
jer želimo biti dio njezina obećanja.
Ne bih prepoznala ovu zemlju
da nije bilo te mješavine kultura.
Jako me veseli što nismo svi isti.
Ljudi u SAD dolaze kako bi postali državljani.
Oni zapravo prisežu odanost Ustavu.
Ustav je čimbenik ujedinjenja u SAD-u.
Ljudi koji u zrcalu vide domoljuba
trebali bi shvatiti da su useljenici
ljudi koji govore: "Imaš pravo. Zbilja imate divnu zemlju."
To je…
Treba li ti veća pohvala?
OBEĆANJE
Utemeljitelji u definiciji državljanstva
nisu razmišljali o ženama i ljudima druge boje kože.
Imali su vrlo sužene ideje o tome tko može imati puna prava
kao državljanin SAD-a.
No Građanski rat, oslobođenje robova i 14. amandman
uvelike su promijenili te ideje o tome tko bi sve mogao biti državljanin.
Klauzula o prava ljudi rođenih u SAD-a
ključna je za prelazak s ideje nacije bijelih muških doseljenika
u budućnost koja dopušta raznolikost unutar naše demokracije.
"Ovaj amandman koji nudim
samo opisuje ono što već ionako mislim da je ovdje zakon,
a to je da svatko tko je rođen u SAD-u i podložan je jurisdikciji ove nacije
prirodnim je i nacionalnim pravom državljanin SAD-a."
Naš sadašnji američki mozaik kultura i zajednica
puno duguje klauzuli o pravu ljudi rođenih u SAD-u,
koji kaže da ljudi rođeni ovdje pripadaju ovamo.
To je najuključiviji mogući jezik.
I to je tako radikalna ideja
da se ljudi i 150 godina poslije još uznemiruju zbog nje.
Pravo na državljanstvo rođenjem…
Državljanstvo za sve rođene u SAD-u oduvijek je dio zakona,
no sad je napadnuto.
14. amandman je upitan.
Uključuje li 14. amandman ideju
da su svi rođeni na teritoriju SAD-a državljani?
Tekst amandmana je jasan.
To moramo promijeniti.
To potiče nezakonito useljeništvo.
Takav je zakon. To piše u Ustavu.
Nije li takav zakon destruktivan za našu zemlju?
Umanjuje vrijednost državljanstva.
Stotine tisuća djece nezakonitih useljenika
svake godine automatski dobivaju američko državljanstvo
zbog te sulude politike koju mi sad možemo ukinuti.
Ova rasprava zadire u samu srž naše američke tjeskobe.
Za koga je Amerika?
14. amandmanom prvi smo se put
suočili sa značenjem državljanstva.
Napisan je uglavnom kako bi crnci
dobili prava poslije Građanskog rata,
no ubrzo je postao još veći izazov uključivosti Amerike
jer se odnosi i na useljenike.
Ne samo na europske useljenike koji su stizali na otok Ellis
nego ina novu skupinu useljenika koji dokaze na Zapad.
Evo ga, gospodo.
Čisto kalifornijsko zlato.
Svega mu!
Ima li ga još?
Naciju je zahvatila epidemija zlatne groznice.
ZLATNA GOZBA
ZLATO
Godine 1848. u Kaliforniji su otkrili zlato
i oči Amerike okrenule su se prema zapadu.
Za vrijeme kalifornijske zlatne groznice
kineski useljenici
počeli su stizati u SAD u velikim brojevima.
Vlada se u međuvremenu udružila s industrijskim titanima
i odlučila da moraju izgraditi prugu koja će se pritezati nacijom
kako bi dodatno širili industrijsku revoluciju.
Trebaju radnike da bi izgradili pruge,
a velika većina tih radnika bili su Kinezi.
Uloga kineskih useljenika
u izgradnji transkontinentalne željeznice
bila je iskra koja je pokrenula industrijsku revoluciju.
Radnik je bio ključan za stvaranje moderne Amerike.
Kinezi su dolazili u SAD
kako bi izgradili dom i živjeli ovdje,
kao i ljudi drugih nacija
koji su u SAD došli s istim ciljem.
Tijekom godina,
kad je Amerika ušla u fiskalnu i gospodarsku krizu
potkraj 19. stoljeća,
pojavila se netrpeljivost prema Kinezima.
PROTUKINESKI
Kako se gospodarstvo pogoršavalo,
mnogi su Amerikanci strah i gnjev usmjerili na Kineze.
Pojavila se ta ideja da u rasnoj hijerarhiji SAD-a
Kinezi predstavljaju rasu koja se nikako ne može uklopiti
jer su previše različiti.
Neki su od Kongresa tražili
da uvedu zakon koji bi Kinezima
zabranio ulazak u zemlju.
"Otjerat ćete ih iz zemlje ako im ne dajete posao.
Probudite se, ustanite, vaš posao počinje ispočetka.
Učinit ćemo to mecima ako zakon zakaže.
Poslat ćemo te kosooke gubavce kući brodovima.
Kinezi moraju otići!"
Masakr Kineza 1871. godine
bio je krajnji rezultat sve veće netrpeljivosti prema Kinezima.
To je bilo jedno od najmasovnijih linčovanja u povijesti SAD-a.
Izbila je nekakva prepirka, netko je pozvao policajca.
On je pozvao pojačanje.
Bijeli rančer je nekog otjerao i nastrijelili su ga.
Proširile su se glasine
kako Kinezi ubijaju bijelce
i pojavilo se oko 500 ljudi
koji su okružili Kinesku četvrt.
"Javljaju da je 100 muškaraca naoružano puškama
i redovito se čuju pucnji.
Ljudi pucaju po kineskim kućama i s krovova.
Šerif i vlasti odustali su od pokušaja da obuzdaju gomilu.
To je lekcija Kinezima da se ne opiru policiji."
KINEZI SE NE MORAJU NI PRIJAVLJIVATI GRAĐANSKA LIGA AMERIKE
Masakr Kineza mrlja je u našoj povijesti
nekoliko godina poslije ratifikacije 14. amandmana
i kosi se sa svim obećanjima Amerike.
To je grozno nasljeđe za koje mnogi od nas i ne znaju,
kao ni ono što je slijedilo.
14. AMANDMAN, 1868. G.
ZAKON O ISKLJUČENJU KINEZA, 1882. G.
Tim zakonom zabranjen je ulazak u zemlju svim kineskim radnicima
i svim je Kinezima, bez obzira na zanimanje i status
onemogućio naturalizaciju.
Taj zakon bio je općeprihvaćen.
Ljudima je bilo drago što je savezna vlada
pitanje useljeništva preuzela na sebe.
Ne samo da smo prvi put dobili savezni zakon o useljeništvu,
nego je on imao isključivo rasističku svrhu.
Taj zakon imao je grozne posljedice.
MASAKR U ROCK SPRINGSU, 1885. G.
Poticao je na nasilje nad Kinezima.
Razdvojio je obitelji.
Marginalizirao je Kineze na loše poslove.
No to se pretvorilo u priču o velikoj izdržljivosti
jer su se kineske zajednice nevjerojatno dobro povezale
i učinile sve što su mogle kako bi se oduprle tim rasističkim zakonima.
"Došli smo u ime 150 000 Kineza koji žive u SAD-u
i čija je sloboda ugrožena.
Otpremit će ih kao stoku iz njihovih voljenih domova
iz zemlje koju su ih naučili da vole kao svoju
i izbaciti na stranoj obali.
Taj čudovišni zakon nas je zaprepastio.
Više nego zaprepastio jer je nešto tako okrutno i nečovječno
tako voljno i brzo prihvatio američki Kongres
i potpisao kršćanski predsjednik SAD-a,
zemlje slobode i doma ugnjetavanih ljudi svih nacija."
Kinezi su ih tužili jer to narušava njihova prava zajamčena 14. amandmanom
i imali su lukavu pravnu strategiju
kojom bi poništili taj diskriminirajući zakon.
SAD PROTIV WONGA KIMA ARKA
Mnoge parnice su izgubili.
YICK PROTIV HOPKINSA
Ali u parnicama Wona Kima Arka i Yicka Woa Kinezi su pobijedili.
Načelo Yicka Woa kaže da klauzula o jednakoj zaštiti
vrijedi i za nedržavljane.
Ako ste ovdje, čak i nezakonito,
imate neka zakonska prava.
Imate pravo na saslušanje, imate na žalbu na presudu
kako biste objasnili zašto biste trebali ostati. To je sjajno.
Wong Kim Ark uspostavio je načelo državljanstva dobivenog rađanjem.
14. amandman pojavio se u pravom trenutku,
ne samo za ljude koji su dotad bili robovi
nego kako bi zaštitio prava djece useljenika bez obzira na njihovu rasu.
Te kineske tužbe bile su važne
jer su postavile temelje
naših zakona o useljeništvu i državljanstvu
koji vrijede za sve, ne samo Kineze.
Vrhovni sud donio je niz presuda.
Možda je najveći poraz bio slučaj Chae Chan Pinga.
U toj parnici držali su se iznimno nepoštenog
Zakona o isključivanju Kineza.
Chae Chan Ping bio je Kinez koji je nezakonito živio u SAD-u.
Živio je u San Franciscu i htio je posjetiti Kinu.
Prema tadašnjem zakonu
mogao je otići u Kinu pod uvjetom da prije toga dobije
službenu potvrdu vlade
da živi u SAD-u i da mu je to stalno mjesto boravka.
Dok je bio u Kini, još se pojačao pritisak
protiv Kineza u SAD-u
i dok je on brodom putovao natrag u SAD iz Hong Konga,
Kongres SAD-a promijenio je zakon
prema kojem više niste mogli ući u SAD čak ni ako ste imali tu potvrdu.
Možda četiri dana nakon što je zakon stupio na snagu
on je stigao u San Francisco.
Pokazao je potvrdu,
ali službenik Useljeničke službe rekao mu je da ta potvrda više ne važi.
Sama vlada vam je, prema postojećim zakonima, obećala da se smijete vratiti.
Vlada bi morala održati to obećanje,
no on je dugo bio u useljeničkom pritvoru dok je čekao odluku.
NA OVIM ZIDOVIMA DESECI SU TISUĆA PJESAMA
SVE SU PLAČ PATNJE I TUGE
KAD SE RIJEŠIM OVOG ZATVORA I USPIJEM
Kad se sad osvrnete na to razdoblje isključenja Kineza,
u useljenički zakon uključio se novi dijalog.
VELIKI STRAH OVOG DOBA
UJAKA SAMA MOGLI BI POJESTI STRANCI
Vrhovni sud počeo je govoriti: "Na useljeništvo gledamo kao na rat."
Pojavila se ideja da će nas zahvatiti val kineskih useljenika
koji će nam preoteti Ameriku.
Stoga, kao u ratu,
vlada može činiti sve što mora kako bi obranila zemlju.
VRHOVNI SUD SAD-a 1894. g.
Vrhovni sud tad je smislio taj vrlo lukavi argument.
To je bilo pitanje nacionalne sigurnosti
te stoga nije podlijegalo 14. amandmanu.
"Očuvanje neovisnosti i zaštita
od strane agresije i upada
najviša je dužnost svake nacije.
Nije važno koji oblik ta agresija poprima, bilo da je od strane nacije
ili goleme horde njezinih ljudi koji nas preplavljuju."
Nije posve jasno zašto se iznenada trebamo bojati azijskih useljenika,
no Sud je pošao niz tu zečju rupu
i otad smo u njoj.
OBEĆANJE
Ti zakoni o isključivanju Kineza ne traju nekoliko godina
ili nekoliko desetljeća.
Ta potpuna zabrana kineskog useljeništva trajala je do 1943. godine.
Trajala je 61 godinu.
To je posljedica toga što je Vrhovni sud
strah proglasio važnijim od Ustava.
Strah je oruđe kojim se protivnici uključivosti 14.amandmana stalno služe
kako bi odbili sve koje smatraju strancima.
E sad, ako ćemo pravo,
osim američkih domorodaca,
svi su ovdje potomci nekih stranaca.
Presuda u parnici Chana PInga postavila je presedan
za dehumanizaciju marginaliziranih skupina useljenika,
koje ne vide kao ljude,
nego kao strance koji ne zaslužuju prava državljana.
I ta metoda često se koristi u američkoj povijesti.
Dajte nam svoje umorne, uboge,
napaćene mase koje žude za slobodom.
Paradoks 1920-ih.
S jedne strane tolerancija slobodnih žena i jazza,
a s druge netrpeljivost i nepovjerenje prema strancima.
Nacija useljenika zatvorila je vrata strogim antiuseljeničkim zakonima,
no vrlo će teško zabraniti ulaz ostatku svijeta.
USELJENIČKI ZAKON 1924. GODINE
Ako prijeđemo u 1920-te,
vrijeme zakona Jima Crowa,
gdje smo diljem zemlje vidjeli ponovno uspostavljanje rasnog poretka,
vidimo da je to isti impuls kao i kod Jima Crowa.
Bijela elita sve povlastice želi zadržati za sebe.
KVOTE NACIONALNE PRIPADNOSTI
Tako smo došli do nacionalnih kvota,
kvota koje su osmišljene da bi ljudima izvan zapadne Europe
onemogućile dolazak u SAD.
Broj viza za nove useljenike bio je ograničen
i dodjeljivane su tako da bi osigurali da će useljeništvo
biti bjelačko u doglednoj budućnosti.
To tražim u ime domoljublja
jer će nas ljubav prema Americi odvesti do pobjede.
Glas iskrivljenog domoljublja
odjek je straha ukorijenjenog u prošlosti Amerike,
straha da će zemlja koju smo stvorili iz divljine pasti u ruke stranaca.
Pozivam vas da ustanete
i sa mnom prisegnete da ćete Ameriku vratiti Amerikancima.
Tko su bili ti povlašteni ljudi
koji su mislili da ovu zemlju mogu zvati svojom?
Strategije za otpor useljeništvu nisu nove.
Strategije 1880-ih iste su kao one iz 1930-ih
i 2020-ih.
Pojavljuju se uvijek kad ljudi uključivi jezik 14. amandmana ne vide kao obećanje,
nego kao prijetnju.
Bjelački supremacisti zahtijevaju da ova zemlja bude jednorasna.
No to se kosi s jednom drugom idejom bjelačkih supremacista,
a to je posve ekonomska ideja.
Naime, lijepo je što ćemo imati samo bjelačku zajednicu,
ali tko će raditi sve teške poslove?
Tko će žeti usjeve? Tko će sijati?
Tko će čuvati djecu i prati podove?
Tako da imamo i ekonomske zahtjeve tih bijelih supremacista.
Imamo te ljude drugih rasa kojima možemo plaćati minimalac
koji će sve to raditi i koje lako možemo deportirati.
Između 1920. i 1930. g.
oko milijun meksičkih useljenika ušlo je u SAD.
Poslodavci su imali golemu potrebu za meksičkim radnicima
koji bi radili u poljima i na željeznici američkog Zapada.
Početkom Velike depresije
postalo je jasno da meksički useljenici
nisu dobrodošli kao stalni stanovnici SAD-a.
Useljeničke cikluse uvelike diktira ekonomija,
a zakon se trudi hvatati korak.
Zakon pokušava racionalizirati
kako bi bilo u redu da Kineze dovedemo da rade prugu,
a onda ih izbacimo.
Isto je s radnicima iz Meksika,
koje prihvaćaju i pozivaju,
a onda, kad ekonomija uspori, imamo masovne deportacije.
Za vrijeme 1930-ih više od 400 000 meksičkih useljenika
moralo je sudjelovati u tzv. Programu repatrijacije.
MEKSIČKA REPATRIJACIJA 1929. - 1936.
Meksikanci su postali žrtvena jarad
onih koji su mislili da oni oduzimaju posao Amerikancima.
"Kažu da ove repatrijaciju provode
kako bi osigurali posao Amerikancima.
To je trik. To nije istina.
To je običan rasistički napad na Meksikance.
Nismo nezakoniti
ni nepoželjni."
Ta ideja nulte zarade velika je zabluda ekonomije.
Ako ste plaćeni za nešto,
po definiciji stvarate više novca nego što dobivate
jer dio ide poslodavcu.
Povećavate neto vrijednost zemlje i ništa joj ne oduzimate.
Gotovo 60 % tih ljudi bili su američki državljani.
"Na postaju smo stigli valjda u zoru jer je bio mrak.
Plakali smo. Tko ne bi!
Mnogi su plakali.
Išli smo u nepoznatu zemlju.
Što sam ja znala o Meksiku?
Moj otac ponosio se što smo američki državljani.
Stalno je govorio da smo američki državljani
i da nam nije mjesto u Meksiku.
Pošla sam u školu, ali cure ondje nisu me htjele.
Govorile su da se vratim u svoju zemlju jer mi ondje nije mjesto.
Mnogi su ondje bili protiv nas jer smo bili američki državljani.
Nije li to čudno?
U SAD-u smo žrtve diskriminacije zato što smo Meksikanci.
Kamo onda pripadamo?
Kamo Angloamerikanci pripadaju?
U Europu, zar ne?"
Operacija Wetback bila je još jedna traumatična kampanja
protiv meksičkih useljenika. Privodili su ih,
stavljali na brodove, u vlakove i avione
i deportirali natrag u Meksiko.
To se savršeno uklapa u zabrinutost i politiku tog doba.
Naravno, 1954. g. bila je godina kampanje Brown protiv Odbora.
Mnogi su bili zabrinuti
zbog promjene demografske slike.
Operacija Wetback bila je jedna od reakcija.
Ako pomislimo na slučaj Chana Pinga,
poput pištolja je koji samo što nije opalio.
Iako pod 14. amandmanom ti ljudi imaju nominalnu zaštitu,
u repatrijaciji Meksikanaca i Operaciji Wetback
ta zaštita ustupa mjesto strahu za nacionalnu sigurnost,
za ideale bjelačkih supremacista o vlastitom identitetu.
Zašto ste ovamo došli raditi?
Da bih bolje živio.
Nego u svojoj zemlji.
Radim ovdje jer se ovdje mogu mnogo bolje brinuti za obitelj.
Meksikance su tretirali kao predmete
koje mogu upotrebljavati kad im trebaju, a onda jednostavno masovno deportirati.
Te deportacije izgledaju kao veliki zločin protiv čovječnosti.
Amerika odbacuje 14. amandman,
ideju da smo svi ljudi,
i usvaja ideju "drugih" u svojoj useljeničkoj politici.
Malo koji političar tu je ideju utjelovio bolje od Harlona Cartera,
tvorca Operacije Wetback.
Harlon B. Carter bio je šef granične patrole duž meksičke granice.
A o Harlonu Carteru važno je znati sljedeće.
Godine 1931., kad je bio tinejdžer,
jedan dan vratio se kući i vidio da je majka uzrujana.
Rekla je da su neki mladi Meksikanci bili pred kućom
i bojala se da bi mogli ukrasti auto.
Harlon je uzeo sačmaricu i pošao u potragu za njima.
Našao ih je i rekao:
"Pođite sa mnom i razgovarajte s mojom majkom
da bi znala što se događa."
Jedan od tih mladića bio je Ramon Casiano.
Ramon Casiano odbio je poći s Harlonom.
Harlon je uperio sačmaricu u prsa Ramona Casiana.
Kad se Ramon nasmijao i rukom odgurnuo cijev sačmarice…
Harlon je povukao okidač i ubio Ramona na ulici Lareda.
Harlonu su sudili i proglasili ga krivim.
To su poništili zbog tehnikalije.
Dvije godine poslije Carter se pridružio graničnoj patroli,
brzo je napredovao
i već ranih 1950-ih
bio je šef granične patrole duž granice SAD-a i Meksika,
kao i idejni vođa Operacije Wetback
i svih tih trauma 1954. godine.
Poslije je napustio graničnu patrolu
i postao šef Nacionalne udruge za oružje, NRA-a.
A ono što je Harlon učinio u NRA-u od ključne je važnosti.
Ono što je NRA bila u početku, organizacija ljubitelja oružja,
lovačka organizacija,
pretvorio je u golemu političku organizaciju i udrugu
koja prava na oružje štiti po svaku cijenu.
Svojim medijima uništavaju stvarne vijesti.
U svojim školama djeci govore da je njihov predsjednik novi Hitler.
Koriste se svojim glumcima, pjevačima, komedijama i nagradama
kako bi ponavljali svoju priču,
a svojim se bivšim predsjednikom služe kako bi sve to poduprli.
I sve to da bi natjerali na marširanje i prosvjede,
da bi ih natjerali da viču "seksizam", "ksenofobija" i "homofobija",
da bi razbijali prozore i palili aute, zatvarali ceste i aerodrome,
terorizirali mirne građane,
sve dok jedina preostala opcija ne bude da policija odradi svoj posao
i zaustavi to ludilo.
A kad se to dogodi, iskoristit će to kao izliku za svoje divljanje.
Jedini način da to spriječimo,
jedini način da spasimo svoju zemlju i slobodu
jest da se protiv tog nasilja laži borimo stisnutom šakom istine.
Ja sam Nacionalna udruga za oružje,
ja sam najsigurnije utočište slobode.
NRA, UČLANITE SE
Poruke temeljene na strahu služe za ujedinjenje ljudi
protiv navodno opasnog i strašnog neprijatelja.
Riječ koja se u takvim porukama redovito ponavlja jest "kriminalac".
KRIMINALNI USELJENICI SU PROBLEM
LANI OSLOBOĐENO 20 TISUĆA KRIMINALNIH USELJENIKA
KRIMINALNI USELJENICI GASE AMERIČKI SAN
Od samog početka
naše je društvo odlučivalo što će i kako kriminalizirati
na temelju rase.
Useljenici su oduvijek bili meta kriminalizacije.
KINESKA PRIJETNJA SVIJETU
Jedan od prvih zakona usmjerenih na drogu
bila je zabrana pušionica opijuma u San Franciscu 1875. g.
zato što su bile povezane s Kinezima.
Isto je i s kanabisom.
TEKUĆI EKSTRAKT CANNABIS AMERICANA
O kanabisu su razgovarali kao o mogućem lijeku,
jer ima mnogo korisnih svojstava,
no kad su to povezali s Meksikancima,
i počeli to zvati marihuana,
pojavili su se savezni zakoni
koji kriminaliziraju uživanje marihuane.
Tako se demoniziraju ljudi drugih rasa.
Prvo kažete da su kriminalci, a onda da su tuđinci.
Spajanjem tih pojmova
stvarate sloj ljudi
koji su lišeni prava koja bi 14. amandman trebao štititi.
Kroz cijelu našu povijest imamo spoj
diskriminacije protiv crnaca
i diskriminacije protiv useljenika.
Kao što je Jim Crow to ozakonio na Jugu,
ovo je paralelni sustav
i na američkom Zapadu Jim Crow postaje Juan Crow.
NE POSLUŽUJEMO MEKSIKANCE
TEKSAŠANI UHIĆENI ZBOG LINČA MEKSIKANCA
GOMILA HTJELA OBJESITI MEKSIKANCA
NOVO LINČOVANJE MEKSIKANCA
Sva se to ponovilo i poslije, 1990-ih godina,
masovnim zatvaranjem.
USELJENIČKI ZAKON IZ 1996. G.
Najgori useljenički zakon,
budući da su uvedene nacionalne kvote,
onaj je iz 1996. godine koji je potpisao predsjednik Clinton.
CLINTON ŽELI ZAUSTAVITI USELJENIŠTVO
Svi Amerikanci, ne samo oni u najzahvaćenijim državama
nego i diljem nacije
s pravom su uznemireni velikim brojem nezakonitih useljenika.
Njihove poslove mogu raditi državljani i zakoniti useljenici,
veliko su opterećenje za porezne obveznike.
Zato želimo poduzeti agresivnije mjere u zaštiti svojih granica
upošljavanjem novih graničara
i dvostruko većom deportacijom kriminalnih useljenika.
Zakon nalaže zatvaranje useljenika
u kontekstu izbjeglica, ljudi koji traže azil,
te, naravno, u unutrašnjosti zemlje, osuđenih kriminalaca.
Nije važno imate li ovdje djecu
ili ste živjeli ovdje i učinili jednu pogrešku.
Svejedno bi vas deportirali.
I morali ste biti u zatvoru dok ne obrade vaš slučaj.
Nikog ne smiju lišiti slobode bez zakonskog procesa.
To piše u 14. amandmanu,
a svejedno zatvaramo ljude,
a onda ih tjeramo iz zemlje, a da im ne osiguramo odvjetnika
i ne omogućimo ništa što omogućavamo onima koji su prekršili zakon.
Zbog svog straha naviknuli smo se na ideju deportacije
i taj strah opravdava razvoj deportacijske mašinerije kakvu sad imamo.
BROJ DEPORTIRANIH
Jedna od najučinkovitijih taktika
kojima ljudi racionaliziraju grozote nad drugim ljudima
jest da ih ne vide kao ljudska bića.
Zovemo ih svakako,
samo da ne spomenemo ono što jesu,
ljudska bića.
-Divljaci. -Dileri.
Veliki predatori.
Useljenički invazori.
-Članovi bande. -Nelegalni useljenici.
-Silovatelji. -Kuje.
-Transić. -Radikal.
-Peder. -Masnjak.
-Čifut. -Terorist!
Crnjo!
Polako otkrivamo sve članove banda,
dilere
i kriminalce koji su se okomili na naš narod.
Izbacujemo ih iz zemlje
ili ih vrlo brzo šaljemo u zatvor.
Prema 14. amandmanu su svi koji se rode Amerikanci i ne smijete ih tjerati.
Ako koga želite deportirati,
ima pravo na zakoniti proces.
Bille, griješiš za 14. amandman.
Ovo ja invazija.
Nezakoniti prelazak granice.
-Invazija. -Invazija.
Invazija droge, kriminalaca i ljudi.
Vlada, imajte srca.
Oslobodite moje roditelje zajedno s ostalima.
Molim te, ne idi.
Pravo obitelji da ostane na okupu često se oduzima ljudima drugih rasa,
a svakako robovima.
Zakoni protiv Kineza.
Djecu američkih domorodaca odvodili su u internate.
Zatvaranje Japanaca i japanskih Amerikanaca,
čak i zabrana muslimana.
U tome bez sumnje vidimo snažnu moralnu poveznicu,
ako ne i zakonsku,
između robovlasničke prošlosti SAD-a
i današnjeg pravnog neprepoznavanja činjenice
da su mnogi slučajevi deportacije
također slučajevi razdvajanja obitelji.
To je vrlo osobit vid dehumanizacije,
to gledanje ljudi kroz prizmu zakona
i zanemarivanje činjenice da su oni dio obitelji.
POLITIKA NULTE TOLERANCIJE, 2018. G.
Trumpova vlada uvela je politiku nulte tolerancije.
Ta fraza odnosi se na politiku razdvajanja obitelji
kako bi druge obitelji odustale od dolaska u SAD.
Država se služi tako strašno kaznenim mjerama
da je to jednostavno… korozivno.
Kad se država koja za sebe kaže da je civilno društvo
djecom koristi kao oružjem,
ne možete se praviti da imate ikakva prava.
To je zapravo mučenje.
Želim otići u zatvor.
Želiš to?
Ne voliš me.
Tko ti je to rekao?
Više mi nisi mama.
Netko tko je ovamo došao jer nije mogao doći zakonito,
došao je zato što voli svoju djecu
i boji se da će djeca gladovati.
Prešli su granicu jer su samo tako mogli prehraniti obitelj.
Da, prekršili su zakon, no to nije zločin.
To nešto kao… čin ljubavi.
Čin posvećenosti obitelji.
Bila sam na granici s ljudima koje je naša vlada odvojila od djece.
Ljudima stalno govorim da,
da su u svojoj zemlji bili na sigurnom i imali sve što trebaju
kako bi zaštitili djecu, ne bi napuštali dom.
Što biste vi učinili da zaštitite djecu?
Odgovorit ćete mi isto
što i svi ti ljudi iz Srednje Amerike i cijelog svijeta
koji riskiraju kako bi djeci pružili nešto bolje
i omogućili im da žive i da ih vole takvu kakva jesu.
Jedan trenutak.
Toliko je dovoljno da vam se rascijepi život.
Meni se to dogodilo s 14 godina.
Vratila sam se iz škole
i doznala da su odveli roditelje, useljenike koji su naporno radili.
U jednom nepovratnom trenutku, u trajanju jednog daha,
moj se život zauvijek promijenio.
Mama i tata silno su se trudili da postanu državljani
i održe obitelj na okupu.
Preklinjali su, planirali, molili se. Pomoć su tražili i od drugih.
No na kraju
njihov trud nije bio dovoljan da bi ostali u zemlji koju volimo.
Nakon što su ugrabili roditelje nitko iz vlade nije došao vidjeti kako sam.
Nije ih bilo briga, kao da nitko nije ni primijetio da sam sama.
Kakva zemlja želimo biti?
Zemlja koja krši prava djece?
Ili želimo biti Amerika koja cijeni djecu i obitelji
i slobodu da budemo ono što jesmo?
"Vaše republikansko prostranstvo lovište je ljudi.
Ne samo lopova i neprijatelja države,
nego i posve nedužnih.
Amerikance zadnje dvije godine love
i bez upozorenja odvode u lancima,
u ropstvo i strašno mučenje.
Neki od njih imali su žene i djecu koji su ovisili o njima,
no o tom nitko ne govori.
Pravo lovca na lovinu važnije je od prava braka
i svih prava u ovoj republici, uključujući Božjih!"
ABOLICIONIST, 1865. G.
Suočavao sam se s tom tzv. crtom iza koje useljenici moraju biti.
No ta crta običan je mit.
Ljudi nam govore: "Stanite iza crte, kao drugi."
Kad ih pitate da vam pokažu tu crtu,
državljani SAD-a ne mogu vam je pokazati.
Ali stvorili su ideju da ta crta ne samo da postoji
nego je i jasno označena i vrijedi.
S američke strane granice piše: "Traže se radnici, ima posla."
A piše i: "Ne prelazite granicu."
Zakone moramo uskladiti s realnošću,
tako da nemamo nesuglasje između ljudi koji traže radnike
i zakona koji obiteljima brani da budu zajedno.
Puno je različitih metoda koje bismo mogli upotrijebiti
kako bismo se riješili ostatke presude Chanu Pingu
izbacili iz pravosuđa.
Drago mi je što Kinezima više nije zabranjen dolazak,
što su uklonili neke zabrane vezane za pojedine zemlje,
no još imamo posla.
Empatičnost pojedinaca nije dovoljna. Moramo biti empatična nacija.
Empatija mora ući u zakon
i odrediti naše ponašanje prema ljudima koji traže utočište.
VEČERA ZA DAN ZAHVALNOSTI UJAKA SAMA
Vjerujete li još u obećanje Amerike?
Ne.
To obećanje oduvijek je bilo laž.
Ali vjerujem da možemo stvoriti nešto novo,
san koji je…
suosjećajan,
uključiv,
koji shvaća svoju dužnost
da popravlja, odužuje se, zacjeljuje.
Još vjerujem u obećanje Amerike.
A vjerujem zašto što je u samoj srži tog obećanja nada.
Nada da možete dobiti priliku za ostvarenje svojih snova,
nadu da svi, kao nacija, nastavimo taj napredak prema pravednosti.
Nema mi druge, moram vjerovati u obećanje Amerike
zato što živim u njoj,
ovdje mi je obitelj, kći.
Budućnost mi je ovdje.
Boga mi, Amerikanac sam koliko i svatko drugi,
a kao Amerikanac ću se boriti za Ameriku
do samog kraja.
14. amandman omogućava da budemo punopravni Amerikanci,
ali zašto se za to borimo? Zašto je dobro biti Amerikanac?
Smiri se, Amerika.
Samo pitam. Smiri se.
Pogledajte prošlost. Ropstvo. Kakvi smo bili prema crncima poslije ropstva.
Amerika je bila nepravedna prema domorocima, LGBTQ-u, useljenicima,
svim marginaliziranim skupinama. Zato i jesu marginalizirane.
Inače bi bile samo skupine.
Dakle, čemu sve to?
Zbog obećanja.
Jesu li SAD stvorili bijelci koji su htjeli slobodu samo za bijelce? Možda.
Ali, ako su to htjeli, trebali su to napisati.
Velika pogreška.
Ali napisali su: "Život, sloboda i pravo na sreću."
Obećali su to i na kraju su zato oslobodili robove.
Unošenjem 14. amandmana
u Ustav su upisali riječ "jednakost". Još jedno obećanje.
Zato smo ovdje. Zato se toliko trudimo da bismo bili Amerikanci.
Zbog jamstva da ćemo biti slobodni i imati pravo na sreću
i zbog obećanja 14. amandmana.
Amerika, držim te za riječ. A ta je riječ "jednak".
Riječi imaju moć.
Vidjeli smo da riječi mogu mijenjati svijet.
"Mi narod."
14. amandman je obećanje
da možemo biti uključivo, raznoliko i jednako društvo,
no ono predstavlja i obvezu koju imamo jedni prema drugima
kako bismo stvorili veće jedinstvo.
Mora odabrati ostvarenje 14. amandmana.
DRŽAVLJANIN - OTPOR - KONTROLA - LJUBAV
JEDNAKOST
Evo nas u 150. godišnjici donošenja 14. amandmana
i već smo odavno morali pomaknuti 14. amandman s margina
i postaviti u središte razgovora o američkoj demokraciji.
"Sve osobe rođene ili naturalizirane u SAD-u
i spadaju pod jurisdikciju SAD-a…
…državljani su SAD-a i građani države u kojoj žive."
Cijela naša vizija Amerike kao demokratske i važne zemlje,
mnogo tih načela čvrsto je urezano
i vidi se u riječima 14. amandmana.
"Nijedna država neće uvesti zakon…
…koji bi uskratio prava i imunitet…
…državljana SAD-a."
Deklaracija, Ustav i sudske presude
puni su izraza poput "jednakost", "pravda za sve" i "sloboda".
Imamo prisegu koja sadrži te riječi.
A 14. amandman osmišljen je kako bi ostvario tu viziju.
"Nijedna država ne smije osobu lišiti života…
…slobode ni imovine bez zakonitog procesa…
ni zanijekati nijednom državljaninu…
…jednakost pred zakonom."
On je zvijezda Sjevernjača, koja je mnogima još izvan dohvata.
Veliki dio moderne američke povijesti
ispunjen je borbom i trudom
da se ostvare ideali utjelovljeni u 14. amandmanu.
14. amandman bio je izvor mogućnosti,
no nikad nije bio jamstvo istinske pravde u ovoj zemlji.
Jug su napali pohlepni Sjevernjaci i savezna vojska
kako bi uveli zloglasni 14. amandman.
Biblijom i oružjem izgradili smo Ameriku iz divljine
i pretvorili je u najveću bjelačku zemlju na svijetu.
I životi bijelaca su važni!
Danas je očito
da Amerika nije održala obećanje
kad je riječ o državljanima druge boje kože.
Nevjerojatno je
zašto volimo ovu zemlju, a ova nam zemlja ne uzvraća ljubav.
Ovaj čovjek klečao mu je na vratu
osam minuta i 46 sekunda!
Možete li to zamisliti?
Žele da se o crncima govori
kao o nasilnicima i propalicama.
Silovatelji smo samo zato što smo useljenici? Znate što?
Mi smo izgradili ovu zemlju!
I imam novost za njih!
Nikamo mi ne idemo!
14 amandman ne može obaviti posao
koji mi kao pojedinci moramo obaviti
kako bismo ostvarili njegove vrijednosti.
A ako nemamo vrijednosti posvećene jednakosti,
tad 14. amandman ostaje puko načelo i mogućnost,
no neće jamčiti i osigurati jednakost u ovoj zemlji.
Ustav je živi dokument. Pripada narodu.
Imamo moć da se nastavimo boriti
i osigurati da sud zakon vidi onako kako ga mi vidimo.
Za smisao 14. amandmana ljudi se bore na ulicama.
Plod je truda ljudi poput Fredericka Douglassa.
Plod je pokreta za građanska prava.
Njihov trud otvorio je vrata mogućnosti,
ne samo za crnce, za sve Amerikance.
Žene su ušle na ta vrata,
i Latinoamerikanci,
američki Azijci, gejevi,
Amerikanci s invaliditetom, svi su ušli na ta vrata.
Današnji aktivisti moraju poznavati zakon i povijest,
moramo poznavati Ustav
jer to su područja na kojima želimo uvesti promjene.
POSVUDA SMO
Moj je cilj, moja je nada da će govoriti o 2. amandmanu.
Čak i djeca znaju 1. amandman.
Sanjam o tome da govore o pravima iz 14. amandmana.
Želim da govore: "To narušava moja prava iz 14. amandmana."
"Odazovite se na poziv srca
i ustanite za ono što uistinu vjerujete.
U životu sam učinio sve što sam mogao kako bih pokazao da je put mira,
put ljubavi i nenasilja najbolji put.
Na vama je red da sloboda odzvanja.
Kad povjesničari budu pisali o 21. stoljeću,
neka kažu da je vaš naraštaj
napokon spustio teško breme nasilja.
Obični ljudi velike vizije mogu iskupiti dušu Amerike
upadajući u ono što zovem dobra nevolja,
nužna nevolja."
U pobjedi za prava useljenika Senat je odbio pokušaja pred. Trumpa
da ukine program DACA,
koji gotovo 700 000 useljenika štiti od deportacije.
Vaša borba pokazuje da Amerika i Amerikanci u ovoj zemlji imaju nadu.
Nikad ne gubite nadu. Nikad ne gubite srčanost.
Ne moramo uvijek čekati da nam moćnici daju prava.
Možemo ih zahtijevati.
Povijesna odluka Vrhovnog suda.
Zabrana poslovne diskriminacije
na temelju spolnog opredjeljenja i transrodnog identiteta.
Slučaj Aimee Stephens.
Objavila je da je transrodna
i počela se predstavljati kao žena te zato dobila otkaz.
Ne dajte da vam drugi govore što biste trebali biti i što jeste.
Sve dok se držimo politike straha i gnjeva,
nećemo biti onako veliki koliko smo htjeli biti veliki.
Nećemo ispuniti obećanje svog Ustava.
No ako odbacimo politiku straha i gnjeva,
ako prigrlimo obećanje 14. amandmana,
izazov 14 amandmana
da budemo sjajno društvo u kojem su svi jednaki,
u kojem se štite prava i dostojanstvo svakog ljudskog bića,
onda nas čeka sjajna Amerika.
U ovom putovanju
vidjeli smo žrtve koje su junaci koji se bore za pravu i trajnu jednakost
podnijeli i nastavljaju podnositi za sve nas.
Jednakost je obveza.
Svakodnevna praksa.
Moramo odabrati svakodnevno poštovanje prema svima,
čak i, zapravo, osobito onda kad to nije lako.
Moramo odlučiti jesmo li spremni učiniti sve što moramo
kako bismo ostvarili obećanje 14. amandmana.
A ako na to putovanje pođemo zajedno,
kao što je Frederick Douglass rekao:
"Slava naše nacije će se upotpuniti.
Mir će teći kao rijeka,
a temelji će nam biti od neuništive stijene."
Prijevod titlova: Ivan Zorić