Soudkyně a soudci Nejvyššího soudu jsou strážkyně a strážci významné listiny,
která slouží jako základní nástroj vlády naší země,
a to už přes 200 let.
Dnes bych tu určitě nestála…
SLYŠENÍ S KANDIDÁTKOU DO NEJVYŠŠÍHO SOUDU
…nebýt odhodlaného úsilí mužů a žen,
kteří si šli za svým snem.
Lidí jako Susan B. Anthony, Elizabeth Cady Stanton
a Harriet Tubman.
Tito stateční lidé vyšlapali cestu i mně.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Je čas učinit spravedlnosti zadost!
Ženy a muži se před zákonem těší stejnému postavení a důstojnosti
a nemyslím si, že by se jednalo o nějaký aktivistický postoj,
pokud jde o správný výklad klauzule o stejné ochraně ze 14. dodatku.
Každá generace USA se bude muset rozhodnout,
jak bude bojovat za to, aby se 14. dodatek stal skutečností.
Naše těžce vybojovaná práva jsou neustále pod útokem.
ZACHRAŇTE NEJVYŠŠÍ SOUD
Moje tělo, moje volba!
Reprodukční práva a kontrola nad vlastní reprodukcí
jsou pro rovné postavení žen naprosto zásadní.
Ptáte se mě, jestli stejná ochrana, nebo osobní autonomie,
a moje odpověď zní obojí.
Nevrátíme se!
Možnost potratu by mohla být v USA omezena.
Taková budoucnost nás možná čeká.
Je to výsměch spravedlnosti.
Moje tělo, moje volba!
Pokud k tomu dojde, ukážou se limity 14. dodatku,
se kterými jsme dosud nepočítali.
Jakmile stát ženu ovládá,
upírá jí plnou nezávislost
i úplnou rovnost s muži.
PROČ MUŽI VLÁDNOUCÍ AMERICE TOLIK TOUŽÍ ŘÍDIT ŽENÁM ŽIVOT?
Chtít být brána jako rovnocenný člen společenství
je vlastně boj za dokonalejší unii.
KONTROLA
SVOBODA PRO NAŠE SESTRY
V posledních letech ženské hnutí zburcovala řada útoků
na svobodu a rovnost žen.
Možnost řídit vlastní život,
těšit se rovnému postavení mezi americkými občany.
Tato práva si v 70. letech poprvé vymohly skupiny žen,
které tak jako ty dnešní žádaly rovnoprávnost podle 14. dodatku.
HNUTÍ ZA OSVOBOZENÍ ŽEN
Tisíce žen vyšly do ulic.
Žádají ekonomická práva a politické pravomoci.
Stejně jako menšinová hnutí v 60. letech.
Chceme stejná práva.
Stejné právo na práci, na úctu…
Nejsou to nesmyslné požadavky. Chceme jen to, co muži mají celou dobu.
Ženy 70. let vycházely ze strategií afroamerického hnutí za občanská práva.
Chtěly rozšířit platnost 14. dodatku tak,
jak ho země do té doby nepoužívala.
K dosažení rovnosti podle 14. dodatku
ale musely získat kontrolu nad svým životem, nad svým tělem
a nad představou, kterou Amerika měla o jejich místě ve společnosti.
Mám tři koně, tři psy a ženu.
Nechcete si to pořadí rozmyslet?
Ne, ona je to nejhezčí zvíře, které vlastním.
- Vlastníš? Odcházím. - Páni!
Asi bych nechtěl za stálého parťáka ženu.
Jo, možná tu práci zastanou.
Ale časem to bude hazard,
když bude s policistou ve voze jezdit žena.
Muži a ženy v naší společnosti spolupracují už dlouho.
Víme, že bude složité definovat rovnost tak, aby ji chápali ženy i muži.
Našemu hnutí jde o pravomoci, ne o PR.
Bojujeme proti stávající mocenské struktuře.
V 70. letech se ženské hnutí snaží vymyslet nejlepší strategii…
PROFESORKA PRÁVA, SMU
…jak soudy přimět uznat, že ústava chrání i ženy.
Americké ženy ve 14. dodatku spatřují…
HISTORIČKA, HOPKINSOVA UNIVERZITA
…novou možnost stejné ochrany.
Zkoumala jsem 14. dodatek z hlediska pohlaví.
OBHÁJKYNĚ OBČANSKÝCH PRÁV
A vyzývala k jeho širšímu použití.
S přihlédnutím k precedentům v oblasti občanských práv
je zcela jasně použitelný i pro diskriminaci na základě pohlaví.
Dobře, možná nevíte, kdo ta žena je.
Jmenuje se Pauli Murray
a patří mezi nejbrilantnější právnické mozky své doby.
Je velmi důležitou postavou a průkopnicí hnutí za práva žen.
Ale často se na ni zapomíná.
PROFESORKA PRÁVA, NYU
Takže ji chci vyzdvihnout.
Byla vnučkou otroka,
pravnučkou otrokáře
a vynikající právničkou.
Nezáleží na tom,
kterou linii boje za občanská práva 40. až 70. let sledujete.
Všechny jako by vedly k Pauli.
HNUTÍ ZA OSVOBOZENÍ ŽEN 70. LÉTA
Pauli Murray vyrůstala v Jižní Karolíně v době segregace. Její motto:
„Nepodléhej emocím, používej hlavu.“
Odmítla se vzdát svého místa v autobuse 15 let před Rosou Parks.
Během studií na Howardově univerzitě se její argumenty ohledně 14. dodatku
dostaly až k Thurgoodu Marshallovi.
Ten je úspěšně použil v případu Brown vs. školní rada.
Ale Pauli Murray nejde jen o rovnost mezi bělochy a černochy.
Věří, že 14. dodatek může být rozšířen
a zajistit rovnost mužů a žen.
Tvrdí, že diskriminace na základě pohlaví se podobá rasové diskriminaci.
Z velké části díky její genialitě
mohla okolo 14. dodatku nastat…
PROFESORKA PRÁVA, KALIFORNSKÁ A KOLUMBIJSKÁ UNIVERZITA
…jakási renesance.
Osvoboďte naše sestry i nás!
Ženské hnutí kráčelo ve stopách hnutí za občanská práva.
Probíhaly společenské změny, nepokoje.
Nastal zkrátka čas na změnu.
Chceme, aby se 14. dodatek vztahoval i na ženy.
Co k tomu vlastně vedlo?
Není snad jasné, že ústava zahrnuje i ženy?
Ukazuje se, že počátky tohoto boje sahají ještě před vznik 14. dodatku,
až k samotnému založení naší země.
HNUTÍ ZA OSVOBOZENÍ ŽEN 70. LÉTA
ZALOŽENÍ USA
Lidé často říkají, že ústava říká to či ono.
PROFESORKA PRÁVA
Ve skutečnosti toho ale moc neříká.
LISTINA PRÁV
Ústava ženy vůbec nezmiňuje, a už vůbec nic neříká o jejich právech.
Abigail Adams nabádala svého muže Johna Adamse,
aby pamatoval i na ženy, ale nestalo se.
Měla to být vláda „nás, lidu“.
Ženy nebyly v očích zákona považovány za rovné.
Se ženami se zkrátka nepočítalo.
Ne proto, že by se neptaly a nemluvily nebo se o nich nešuškalo.
Cílem toho dokumentu zkrátka nebylo převrátit genderové vztahy.
ZALOŽENÍ USA
14. DODATEK
Když byl schválen 14. dodatek,
všichni přemýšleli jen o diskriminaci na základě rasy.
Ženy doufaly, že se nebude vztahovat jen na Afroameričany,
ale na všechny.
Takže i před občanskou válkou,
ještě než se o 14. dodatku začalo vůbec uvažovat,
ženy agitovaly.
Hnutí za práva žen považovalo manželství za druh otroctví.
A to proto, že ženám nepatřila jejich vlastní práce
ani vlastní tělo.
Doufaly, že všechny tyto vztahy nadřízenosti a podřízenosti
14. dodatek odstraní.
Když může zajistit rovnost mezi černochy a bělochy,
proč ne mezi ženami a muži?
K jejich velkému zklamání je ale dodatek vůbec nezahrnuje.
Dodatek měl svůj účel.
PROFESORKA PRÁVA, HARVARD
Nezahrnoval rovnost žen.
Čtrnáctý dodatek jim práva nepřiznal.
Zachoval status quo.
Čtrnáctý dodatek se soustředí na nápravu křivd otroctví,
ženy jsou v něm upozaděny.
Tvůrci 14. dodatku nebyli feministé.
Pro otázku ženských práv v souvislosti se 14. dodatkem
to byl neblahý začátek.
Feministky zuřily.
AMERICKÝ SENÁTOR
„Ženy nebyly zotročeny.
Nebyla jim upírána inteligence.
Nebyly degradovány.
Vůči jejich pohlaví neexistují žádné předsudky.
Naopak, jsou respektovány, uznávány a milovány.
Pokud si to zaslouží.“
Úlohu žen v dějinách
a nejvýznamnější způsoby jejich podřízenosti
dobře dokládá rodinné právo.
Podle doktríny zvykového práva
tvořili manželé jeden právní subjekt,
a tím byl manžel.
Ve veřejném styku ženu ve všem zastupoval.
Ženy neměly žádná práva ani právní postavení.
Právně neexistovaly, nemohly nic vlastnit.
Nemohly být v soudní porotě,
neměly právo vlastnit svou vlastní mzdu.
Neměly žádná základní občanská práva, jak o nich uvažujeme dnes.
Pracovat ve veřejných kruzích a vydělávat bylo úkolem mužů.
Ženy byly plaché.
Patřily do soukromých kruhů,
do domácnosti, kde se staraly o děti.
Nešlo jen o společenská tabu,
ale o formální omezení daná institucemi občanské společnosti.
Jedna sféra, ta soukromá, pro ženy a jedna pro muže.
Veřejnost, pracoviště, trh.
Ženy přesto bojovaly, aby se dodatek vztahoval i na ně.
CENTRUM PRO REPRODUKČNÍ PRÁVA
14. DODATEK
BRADWELL VS. ILLINOIS
VYDAVATELKA, AKTIVISTKA
„Ženy mají právo myslet a jednat samostatně.
Kdyby to Pán tak nezamýšlel,
zavřel by Evu do klece a Adamovi dal klíč.“
Myra Bradwell je žena z Illinois.
Je vdaná, ale chce se stát právničkou.
Obrátí se na Nejvyšší soud.
Tvrdí, že pravidla zvykového práva,
která by ženě znemožňovala stát se právničkou,
se 14. dodatkem zcela ruší.
Domnívá se, že výsady a svobody, které 14. dodatek občanům uděluje,
jí dávají právo být právničkou.
DODATEK
Nový dodatek zaručoval osobní svobody všem občanům,
se ženami i muži se tedy dle ústavy muselo zacházet stejně.
Ale Nejvyšší soud si přečetl text 14. dodatku
a řekl, že to tak není.
Soud řekl: „Ne, stát ženy může diskriminovat na základě toho,
že ženy se od mužů od přírody liší
a jsou bázlivější.“
„Muž by měl ženu bránit a chránit.
SOUDCE NEJVYŠŠÍHO SOUDU
Přirozená plachost a křehkost, jež náleží ženskému pohlaví,
činí ženy nezpůsobilými pro řadu občanských povolání.
Primárním údělem a posláním žen
je plnit ušlechtilé a dobrotivé role manželky a matky.
Tak praví zákon Stvořitele.“
Nepotřebují se údajně účastnit veřejného dění jako voličky,
jako pracující ani jinak.
Jejich úkolem je být manželkou a matkou a toho se mají držet.
V tomto názoru jako by se zrcadlila celá historie.
Všechny důvody,
proč jsme ženy historicky považovali za jiné či méněcenné.
A soud je všechny použil,
aby zamítl její pokus přihlásit se o stejná práva.
Být na jejím místě a v podstatě se dozvědět, že když jsem žena,
můj osud je daný
a mým údělem je mít děti, být manželkou a starat se o domácnost,
byla bych vzteky bez sebe.
Soud tím vlastně ústavě připisuje
silně patriarchální vidění světa.
A jako by říkal: „Takhle to Bůh zamýšlel.
Takhle to prostě je.
A když to překopeme, podkopeme tím celou společnost.“
Takže je jasné, že 14. dodatek v tuhle chvíli nepomůže.
14. DODATEK
PŘIJETÍ 19. DODATKU
SUFRAŽETKY VYHRÁLY
Dne 26. srpna 1920 byl oficiálně přijat 19. dodatek.
Ženy získaly volební právo až v roce 1920.
Takže jo, chvilku to trvalo.
Volební právo mělo pro slabší pohlaví velký význam,
jelikož ženy zrovnoprávnilo s muži.
Zastánci a zastánkyně žen věřili, že 19. dodatek zbourá většinu překážek
bránících ženám účastnit se veřejného života.
Univerzální volební právo ženy přesunulo z jejich místa v domácnosti
na jejich místo na slunci.
Takže ženy mohly volit.
NOVINÁŘKA, PRÁVNÍ EXPERTKA
Ale Nejvyšší soud to přesto nepřimělo přehodnotit svůj pohled na 14. dodatek
a stejnou ochranu zákona.
Ženy se obracely na soudy a citovaly 19. dodatek,
aby zpochybnily další omezení.
Ale téměř všude je odmítli se slovy: „Devatenáctý dodatek vám dává právo volit,
žádná další konkrétní práva vám nedává.
Jde pouze o volby.“
Vlastně žádáte soudy, aby uznaly, že časy se mění,
aby odmítly patriarchát dob minulých
a přijaly rovnost mezi pohlavími.
Jenže jsou to samí staří běloši.
Chci říct, že jsou zcela oddaní určitému způsobu života.
Jde o představy, kterým musí ženy neustále čelit.
O sexismus a mizogynii vepsané v ústavě.
Argument, že zákon či stát může ženy chránit,
se používá k ospravedlnění předpisů,
které ženám zakazují pracovat jako číšnice v baru.
SOUDCE NEJVYŠŠÍHO SOUDU
„Noční práce poškozuje ženám zdraví
a ohrožuje jejich specifické přirozené funkce,
vystavuje je nebezpečí a hrozbám spojeným s nočním životem.“
Ospravedlňují se tak zákony chránící pracující tím,
že omezují počet hodin, jež smí ženy odpracovat.
„Škodlivé dopady nesou ženy hůře než muži,
jelikož mají křehčí organismus.“
Podporuje se tím v právu dvojí metr,
který dál umožňuje oficiálně uzákoňovat podřízenost žen.
Spor mezi ženami a soudem se vyostřil.
Budova Nejvyššího soudu nestála vždy tam, kde dnes.
V roce 1935 vláda hledala pozemek pro jeho nové sídlo.
A neuvěříte, co udělala, aby ho dostala.
Zabavili sídlo Národní strany žen.
NÁRODNÍ STRANA ŽEN
Existuje fotka, na které vláda USA
předává šek právničce Národní strany žen.
Ona se tváří stylem:
„Ty peníze si vezmu.
Ale vy víte, že děláte chybu.
Velkou chybu.“
Možná je příhodné,
že Nejvyšší soud stojí doslova na základech tohoto hnutí.
„V každé zemi…
LIDSKOPRÁVNÍ AKTIVISTA
…bývá stupeň vývoje neodlučně spjat se ženami.
Jste-li v pokrokové zemi, jsou tam pokrokové ženy.“
Devatenáctý dodatek rovnost mužů a žen nepřinese.
Takže se musíme vrátit ke 14. dodatku,
protože co jiného nám zbývá?
A 14. dodatek vypadá nadějně díky klauzuli o stejné ochraně.
Podle ní státy lidem nemohou odepřít stejnou ochranu zákona.
STEJNÁ OCHRANA ZÁKONA
Ženy se tak musí spoléhat na velmi neurčitou klauzuli,
aby dokázaly, že ústava vyžaduje rovnost pohlaví.
POSUZUJTE ŽENY JAKO LIDI, NE JAKO MANŽELKY
Tomuhle čelí v 70. letech ženy bojující za rovnost.
Pauli Murray zná historii.
Ví, že 14. dodatek ženám nikdy dřív nepomohl.
Ale během hnutí za občanská práva v 50. letech také věděla,
jak těžké bude zrušit segregační zákony, a podívejte, čeho dosáhla.
Tahle žena se výzvy nezalekne,
když ví, že dělá správnou věc.
Otázka tedy zní, jak soud přimět uznat,
že se klauzule o stejné ochraně může vztahovat nejen na rasu,
ale i na pohlaví.
„Lze namítat,
že tak jako rasově oddělené školy nemohou být ze své podstaty rovnocenné,
i klasifikace podle pohlaví je dnes neopodstatněná a diskriminační. “
Analogie mezi rasou a pohlavím
se stává nedílnou součástí argumentace.
„Netvrdím, že rasa a pohlaví jsou stejné.
Jen mají jisté srovnatelné aspekty.
Obě skupiny mají společné problémy,
jako je diskriminace v zaměstnání či nízké zastoupení ve vládě.“
Pauli Murray říká, že otázka pohlaví se hodně podobá té rasové,
protože se zaměřuje na pevně dané vlastnosti lidí,
které nijak neovlivňují jejich schopnost přispívat do společnosti.
A tento argument ve velkém převzala
sama Ruth Bader Ginsburg.
Mám pocit, že si Ginsburg zaslouží lepší představení, než můžu nabídnout.
„Slavná RBG“ se stala tak populárním kulturním fenoménem,
že by ji měl člověk uvést stylem…
NESOUHLASÍM
„Je jasné, že hlavním cílem 14. dodatku bylo odstranit rasovou diskriminaci.
ADVOKÁTKA
Protože barva pleti nic nevypovídá o schopnostech člověka.
Obdobně jako rasa je i pohlaví viditelná, pevně daná vlastnost,
která nutně nesouvisí se schopnostmi.“
Ruth Bader Ginsburg byla neuvěřitelně odhodlaná Židovka z Brooklynu.
Studovala práva na Harvardu,
jako jedna z devíti žen v ročníku.
Když dostudovala,
bylo pro ni nesmírně těžké najít soudce, který by jí dal šanci.
Tehdy totiž soudci do svých kanceláří ženy prostě nepřijímali.
Začala se tedy věnovat případům diskriminace na základě pohlaví
a její práce přiměla soud se na zákony podívat podrobněji
z hlediska pohlaví a genderu.
„Většina mužů na soudech si tehdy to, jak se se ženami zacházelo,
nespojovala s diskriminací v negativním smyslu.
Opravdu věřili, že svět žen je nejlepší ze všech možných světů.
Soudce bylo třeba poučit,
aby si uvědomili, že s tím světem je něco špatně.“
V 70. letech se obhájkyně ženských práv obracely na soudy,
které byly převážně mužské.
Ruth Bader Ginsburg řekla: „Víte co?
Abych si získala pozornost a přízeň soudců Nejvyššího soudu,
budu jim muset ukázat někoho jiného,
předložit jim jiný příběh.“
A tak vybrala mužské žalobce,
diskriminované na základě pohlaví.
Roku 1973 soud řešil případ zvaný Frontiero vs. Richardson.
Sharon Frontiero pracovala v armádě
a nedostávala na svého muže příspěvek na bydlení,
zatímco její mužští kolegové ano.
A tak šla na odbor dávek a povídá: „To je zvláštní, chlapi.“
A oni: „Vlastně není, Sharon.“
Muži v letectvu automaticky dostávali přídavky na manželku coby závislou osobu.
Ale když byla v letectvu žena,
její muž musel prokázat, že je na své choti závislý.
V našem případě tedy muž napadl diskriminační zákon s tím,
že porušuje stejnou ochranu danou 14. dodatkem.
A vyhráli.
Stanovisko soudu sepsal soudce Brennan.
Na začátku hovoří o dřívějším rozhodování soudu v genderových otázkách.
„Postavení žen se v posledních desetiletích zlepšilo.
SOUDCE NEJVYŠŠÍHO SOUDU
Není však pochyb o tom,
že ženy stále čelí všudypřítomné diskriminaci,
ať už ve vzdělávání, na trhu práce či na politické scéně.
Náš národ má za sebou dlouhou historii genderové diskriminace.
Tradičně se diskriminace žen odůvodňovala romantickým paternalismem,
který ženy nestavěl na piedestal, ale zavíral je do klece.
S přihlédnutím k těmto úvahám soud dospěl k závěru,
že klasifikace dle pohlaví je stejně jako klasifikace dle rasy,
státní příslušnosti či národního původu už z podstaty pochybná.“
Klauzule o stejné ochraně tak obhájcům a obhájkyním po celé zemi umožňuje říkat:
„Nemůžete se ženami a muži bezdůvodně jednat odlišně.
Ve většině případů mají naopak nárok na stejné zacházení.“
KONTROLA
Tento výklad dramaticky mění právo.
Neřeší ale řadu situací,
ve kterých na tom muži a ženy nejsou stejně.
Rovnoprávnost žen je spjatá s možností rozhodovat o vlastním těle.
Ale soudy to tak v té době ani po desítky let předtím neviděly.
K získání reprodukčních práv podle 14. dodatku
ženy musely přijít s novou právní strategií.
Na 14. dodatek se dokola odvolávala
celá řada případů řešících reprodukční práva.
Nejkontroverznější je asi Buck vs. Bell.
Stát Virginie sterilizoval,
jinými slovy operoval Carrie Buck a podvázal jí vejcovody.
Podala žalobu s tím, že jí odepřeli práva, jelikož k zákroku nedala souhlas.
A rozhodnutí Nejvyššího soudu
odpovídá povýšenému názoru, který nikdy nezestárne.
Že reprodukce je jediná úloha žen,
a tudíž něco, co má stát právo řídit a kontrolovat.
EUGENICKÉ ZÁKONY O STERILIZACI
V tu samou dobu Virginie schválila zákon o rasové integritě.
Napsala ho místní Eugenická rada
a měl zachovat to nejlepší z bílé rasy.
Zakazoval bělochům brát si lidi jiných ras.
Je to eugenický zákon.
Pokud jste nebyli bohatí, bílí, sezdaní lidé vlastnící nemovitost,
měli jste podle tehdejší eugeniky nejspíš problematické geny.
Takže by vám nemělo být dovoleno se množit.
Slavný soudce Nejvyššího soudu Oliver Wendell Holmes
ve stanovisku k tomu případu píše,
že stát Virginie má naprosté právo
nařídit sterilizaci slabomyslných.
Nad takovou bezcitností zůstává rozum stát.
„Tři generace imbecilů stačí.“
Těžko se to poslouchá i dnes.
Neporušuje to Carriino právo na řádný proces
a podle Nejvyššího soudu to stát smí udělat.
Není to v rozporu se 14. dodatkem.
Proč tolik mužů věří, že je třeba ženy ovládat a chránit?
Protože je brali jako majetek.
A ten se sám neochrání.
Lenoška zloděje nezažene.
Je to záminka mužů založená na biologii.
Muži vidí ženy jako menší, a tudíž slabší.
Prostý duch, křehké tělo…
Většinu práce mimo domov dlouho tvořila těžká lopota.
Muž řekl, že je fyzicky silnější, a diskuze skončila.
Ale ve 20. letech se vše začalo měnit. Co za tím stálo?
Technologie.
S technickým pokrokem už práce není postavená na síle.
Mužská záminka pro dominanci tím padá.
Žena pracující v textilce těžko bude váš majetek.
To lenoška neumí.
Průmyslová revoluce zahájila odpočítávání do úplné rovnosti
a hodiny v práci teď počítali všichni.
A pokrok pokračoval.
Telefon, psací stroje, počítače.
Ano, řadu prvních IT expertů tvořily ženy.
A tím nejdůležitějším vynálezem
se stala antikoncepce.
Před ní se předpokládalo, že žena bude asi desetkrát těhotná.
Desetkrát!
Jen při té myšlence na mě jdou mdloby.
Přineste mi někdo lenošku!
Jakmile si ženy můžou vybrat, zda a kdy otěhotní,
cesta za rovností je volná.
V Connecticutu existoval zákon,
který zakazoval používat antikoncepci.
Platil už od konce 19. století.
Estelle Griswold se stala výkonnou ředitelkou
Connecticutské ligy za plánované rodičovství.
Byla to energická žena
připravená se za zrušení tohoto zákona bít.
Založila kliniku plánovaného rodičovství a začala se hlasitě ozývat.
Rozdávala letáky. Chcete pesar nebo antikoncepční pilulky?
U nás seženete vše.
Radíme, rozdáváme, porušujeme zákon.
V podstatě se snažila, aby ji zatkli.
Podle mě je zřejmé, že je ten zákon nevynutitelný.
Dál pokračujeme,
možná nelegálně,
ale pokračujeme v našem programu vzdělávání a doporučení.
O pár dní později se jí přání splnilo.
A její případ zamířil k Nejvyššímu soudu.
Domníváme se, že diskriminační povaha zákonů
představuje narušení práva na soukromí
v manželském vztahu.
Soudce William O. Douglas ve většinovém usnesení
argumentuje soukromím manželů.
SOUDCE NEJVYŠŠÍHO SOUDU
„Nechali bychom policii pátrat v posvátných koutech manželské ložnice
po známkách antikoncepce?“
A tahle představa Velkého bratra v manželské ložnici
soud motivovala k tomu, aby řekl, že to stát dělat nemůže.
Vzniklo tak právo na soukromí.
Soudce Douglas napsal víc knih, procestoval a prošel víc míst
než kterýkoli jiný soudce.
Také se vícekrát oženil.
Nyní žije s Cathleen Heffernan.
Když se brali, bylo jí 23 let. Jemu 67.
Je to jeho čtvrtá žena, poslední tři byly mnohem mladší než on.
Členové Kongresu nad tím vyjádřili své pobouření.
Douglas odpověděl, že jeho soukromý život je jeho věc.
Asi není divu, že se soudce Douglas rozhodl bránit soukromí manželů.
Byl tehdy potřetí ženatý. Takže v něj vážně věřil.
Určitě toho o něm věděl dost.
Potíž je v tom,
že Douglasovo chápání práva na soukromí
nebylo v ústavě nikde uvedeno.
Douglas o tom začal přemýšlet
a došlo mu, že pojem soukromí v ústavě musí být,
jinak ostatní ústavní práva nedávají smysl.
Třetí dodatek například zakazuje ubytovávat doma vojáky.
To nedává smysl, pokud nepředpokládáte,
že lidé mají doma nějaké soukromí.
Nejvyšší soud tedy spojil právo na soukromí
s klauzulí o řádném procesu ze 14. dodatku.
A to je velká věc.
Právě za to totiž obhájkyně ženských práv bojovaly a i nadále budou.
A toto nové pojetí soukromí se bude používat úplně novým způsobem.
Spis číslo 70-18, Roe versus Wade.
Norma Jean McCorvey šla k doktorovi na potrat,
ale on prý že to v Texasu nejde. Je to protizákonné. Je to zločin.
Najala si právničku a ta zažalovala Texas za porušení jejího práva na soukromí.
To vychází ze 14. dodatku.
Soud v minulosti řekl,
že pokud má právo na soukromí něco znamenat,
pak je to právo jednotlivce na seberozhodování.
Jane Roe tvrdila, že žena má právo na potrat v průběhu celého těhotenství.
Nejvyšší soud tu viděl rozpor mezi zájmy ženy,
která chce mít pod kontrolou svá reprodukční rozhodnutí,
a zájmy plodu.
A plod je samozřejmě nemůže sám uplatňovat,
takže se o to stát stará za něj.
Nežádáme, aby soud rozhodl, že potrat je správná věc.
Jsme tu, abychom obhájili tvrzení,
že rozhodnutí, zda pokračovat v těhotenství, či jej přerušit,
je čistě na dané konkrétní ženě.
Dobrý večer. Historickým rozhodnutím dnes Nejvyšší soud legalizoval potraty.
Většina se usnesla, že rozhodnutí ukončit těhotenství
náleží ženě a jejímu lékaři, nikoli vládě.
ČLÁNEK XIV. VŠECHNY OSOBY NAROZENÉ…
Myšlenka svobody je nejzásadnější.
…ŽIVOTA, SVOBODY A MAJETKU…
Když si přečtete 14. dodatek,
není vůbec zřejmé, že by zahrnoval i právo na potrat.
Je to proces postupného rozšiřování.
Pojetí soukromí, které se poprvé objevilo v případu Estelle Griswold,
se rozšířilo.
Nejvyšší soud v podstatě říká: „Nevím, kdy začíná život.“
A podle něj na to ani nikdo nepřijde.
Soud proto říká:
„Dáme vám právo na soukromí v počáteční fázi těhotenství.
Můžete rozhodovat o svém těle.
Ale v pozdější fázi těhotenství může o vašem těle rozhodnout stát.“
A tak jsme se dostali od antikoncepce pro manžele
až k právu rozhodnout se, zda jít na potrat.
Krok za krokem se dostáváme dál.
Možná ta cesta není zjevná,
ale tak to v ústavním právu chodí.
Je to výjimečná chvíle.
ORGANIZACE PLÁNOVANÉ RODIČOVSTVÍ
Dvaadvacátý leden 1973 se podle mě zapíše do dějin.
CHLÉB A RŮŽE
Přístup k antikoncepci spolu s přístupem k potratu
změnil ženám život.
Po těchto dvou soudních rozhodnutích
ženy ve větším počtu dostudovávají,
chodí více na postgraduální studium
a více pracují.
VOLTE
Kontrola nad reprodukcí je pro ženy naprosto zásadní.
Mohou se tak účastnit ekonomického života národa jako rovnocenné občanky.
KONTROLA
Páni. Takže jsme se posunuli od vlády řídící každý aspekt ženského života
k vládě, která začíná chránit svobodu žen.
Ale pociťují tyto změny všechny ženy?
Černošky…
HISTORIČKA, PENSYLVÁNSKÁ UNIVERZITA
…nemohly protestovat s běloškami.
HNUTÍ ZA VOLEBNÍ PRÁVO ŽEN
A pokud ano, musely pochodovat až na konci průvodu.
Prioritou sufražetek byla genderová otázka,
otázku rasovou příliš nevnímaly
a nechtěly oba zájmy slučovat dohromady.
Váš problém vyřešíme později. Dostane se na to.
Pomozte nám vyhrát, a pak pomůžeme my vám.
Váš boj nás totiž brzdí.
Trvá moc dlouho a nemá výsledky.
Nikdy neuspějeme, když budeme stále řešit všechny vaše problémy.
Černošky žijí na křižovatce, či intersekci,
problému pohlaví a problému rasy.
Intersekcionalita není nový koncept,
ale přesně ho pro nás zformulovala černošská právní expertka
jménem Kimberlé Crenshaw.
A podle mě není náhoda, že řada lidí ten koncept teprv objevuje,
protože s ním přišla černoška.
Intersekcionalita vzešla přímo z případu, o kterém jsem četla před mnoha lety.
Afroameričanky se snažily podat žalobu
kvůli diskriminaci v zaměstnání.
A soud jejich argument odmítl,
protože afroameričtí muži byli normálně zaměstnáváni a povyšováni,
stejně tak bílé ženy.
Soud tudíž řekl, že nelze prokázat rasovou diskriminaci,
jelikož černoši ve firmě pracují, jen jsou to holt muži.
A ani diskriminaci na základě pohlaví,
protože firma zaměstnávala a povyšovala ženy, byť bílé.
Problém byl tedy v tom, že černošky nemohly vznášet vlastní nároky.
Zčásti proto, že soud nechápal,
že interakce rasismu a sexismu
často vytváří u žen tmavé pleti odlišnou zkušenost.
A nejde jen o to, že jsem utlačovaná dvojnásobně.
Na té křižovatce jsou jisté stereotypy, předsudky a překážky,
kterým čelí výhradně černošky.
Když Serena prožívá tenisový zápas,
nebo když se Michelle Obama rozohní při projevu,
jsou za „naštvanou černou ženu“.
Lidé, kteří mají dvě nebo více utlačovaných identit,
třeba indiánské ženy, ženy asijského a pacifického původu
či Hispánky,
nezažívají jen úhrn svého útisku,
ale zažívají různé druhy útisku.
A pokud má někdo ještě víc identit než jen tyhle dvě,
například trans žena tmavé pleti,
v jejím životě se kříží vícero systémů
a vytváří jedinečný druh útisku.
Já osobně mám dva problémy
a oba jsou propojené.
Musím se pořád zaobírat, ne teoreticky,
ale nutně se musím zabývat rasovým osvobozením.
Ale stejně tak musím osobně řešit genderové osvobození,
protože, jak často říkám, obojí se ve mně setkává.
Obojí se prolíná v každé ženě,
která zároveň patří do utlačované skupiny
či menšiny.
Pauli Murray je ztělesněním intersekcionality.
Chápala, že černošky čelí rasové diskriminaci tak jako černoši
a genderové tak jako bělošky.
Bila se za práva černých žen v době, kdy je svět přehlížel,
a bojovala s vlastní genderovou identitou a sexuální orientací.
Většinu dospělého života neúspěšně usilovala o testosteronovou léčbu.
Ptala se sama sebe,
zda je „experimentem přírody, dívkou, která měla být chlapec.“
Uvědomovala si, že rasová a genderová diskriminace
jsou z hlediska práva stejné.
Obě porušují klauzuli o stejné ochraně ve 14. dodatku.
Jsme si podobnější, než si myslíme.
Vidíme tě, Pauli Murray. Chápeme tě.
HNUTÍ ZA VOLEBNÍ PRÁVO ŽEN
HNUTÍ ZA OSVOBOZENÍ ŽEN 70. LÉTA
Vzedmulo se silné hnutí za ženská práva.
ŽENY Z CELÉHO SVĚTA, SPOJTE SE
Byly v něm rozličné afroamerické ženy,
ženy mexického, asijského a indiánského původu.
A to v různých občanskoprávních organizacích.
Snažily se pohlaví dostat do popředí
jako důležitý bod občanskoprávního aktivismu.
ŽENY: NEVYUŽITÝ ZDROJ
Dělo se něco velmi vzrušujícího.
Ženy bojují proti stereotypům,
které je držely doma,
mimo veřejný život.
Můžete být něčí manželka, něčí matka nebo něčí milenka…
Ale nemůžete být někdo.
Chceme mít kontrolu nad vlastním tělem a osudem.
A toto hnutí ve Spojených státech
vyústilo ve druhou vlnu feminismu.
Černošky, hispánské, asijské a indiánské ženy.
Máme pádný důvod být proti těm zákonům a nechat je zrušit.
Nemůžeme se začít hádat o priority,
musíme bojovat za všechny tyhle věci, ne jen za některé.
Jak ženské hnutí v 70. letech sílí,
začíná psát příběh o Americe, kde jsou si všichni muži a ženy rovni.
A i když ženy na základě 14. dodatku dosáhly určitých zisků,
nejlépe ten příběh stvrdí přijetí nového dodatku,
který rovnost pohlaví oficiálně ukotví v ústavě.
Potíž je v tom,
že do ústavy nikdy nebyl zanesen žádný závazek genderové rovnosti.
Jsme tak trochu nevlastní děti 14. dodatku.
Takže potřebujeme vlastní dům.
HNUTÍ ZA OSVOBOZENÍ ŽEN 70. LÉTA
DODATEK O ROVNOPRÁVNOSTI (ERA)
Doufáme, že 50. výročí uzákonění volebního práva žen
bude znamenat konec celé této dlouhé kampaně…
SPOLUZAKLADATELKA NÁRODNÍ STRANY ŽEN
…za právně potvrzenou emancipaci žen.
Tento krok před Kongresem podpořilo už deset milionů žen.
To je deset milionů žen, které se spojily skrze své organizace.
Národní strana žen lobbuje za to,
aby 26. dodatek ženám ze zákona zaručil stejná práva.
Dodatek by z žen v právním smyslu poprvé udělal lidi.
ERA HNED
Potřebujeme vlastní dodatek.
Chvíli, kdy se společnost znovu spojí,
jako tomu nejspíš bylo u 14. dodatku,
a řekne, že jsme ženám neprávem upřeli ochrany spojené s rovnoprávným občanstvím.
Že je to v rozporu se základními závazky amerického občanství
a musíme to napravit.
DODATEK O ROVNOPRÁVNOSTI (ERA)
KONGRES HLASUJE O ERA
Ženy a muži budou mít od nynějška na velikosti Ameriky stejný podíl!
Do velké míry vychází z jazyka 14. dodatku.
Ale čte ho optikou ženské rovnoprávnosti
a opakuje, že ženy jsou mužům ze zákona rovny.
Vlastně aktualizuje rasový rámec 14. dodatku,
aby byl aplikovatelný na ženy.
Kongres dodatek o rovnoprávnosti přijal
a poslal ho státům ke schválení.
Ke změně ústavy je nutný souhlas tří čtvrtin států.
SCHVALTE ERA V ILLINOIS
Dodatek o rovnoprávnosti prozatím schválilo 23 států.
Aby vstoupil v platnost, musí ho ratifikovat 38 států.
ERA ANO!
A tak ERA putuje celou zemí.
Ženy se organizují.
Nesmíme se zaleknout.
Neboť dodatek o rovnoprávnosti představuje nejvyšší americký ideál –
uznání hodnoty každého jedince.
Každé ženy i každého muže.
KONGRES HLASUJE O ERA
30 STÁTŮ RATIFIKOVALO, 38 POTŘEBA
Dodatek o rovnoprávnosti žen je dneškem o dva kroky blíž k tomu,
aby se stal součástí ústavy.
Schválil ho Oregon a Minnesota.
Pro dodatek bylo…
Hádejte co? Šlo to celkem dobře.
Stát Maine dnes schválil dodatek o rovnoprávnosti.
Ten se stane součástí ústavy, pokud ho přijme dalších sedm států.
Pak přišlo na řadu posledních pár států
a zvedla se vlna odporu.
Rád bych vám připomněl, co se stalo Adamovi,
když se Evou nechal přemluvit, aby kousl do jablka.
Žijeme ve skvělé zemi a ve skvělém státě.
Je to špatně? Proč musíme věčně něco napravovat?
Mám tu 16letou dceru. Nechci, aby ji naverbovali.
Jak ERA získává na podpoře,
odpůrci začínají o rovnosti žen říkat něco jiného.
A nachází to odezvu u spousty Američanů.
A co má největší efekt?
Tenhle nový příběh nevypráví jen muži.
Ale i ženy.
Tu vlnu odporu vede, aspoň navenek, žena.
Nejednáme se všemi stejně.
ZAKLADATELKA EAGLE FORUM
A bylo by těžce nefér tak činit.
Boj proti dodatku o rovnoprávnosti vede hospodyňka z Illinois
a matka šesti dětí Phyllis Schlafly.
Phyllis Schlafly z Altonu v Illinois.
Phyllis Schlafly…
To je fuk.
Prostě zlá Phyllis.
Zákony naší země zajistily vdaným ženám skvělé postavení.
Mají například zákonné právo na podporu od manžela.
Jako by skrz ni promlouvala staletí představ,
že pro ženy je lepší být chráněné než rovnocenné.
Americké ženy jsou ta nejšťastnější skupina lidí, co kdy žila.
Mohou se vdát a podle zákona je manžel musí podporovat.
ERA nedává ženám žádná práva, žádné výhody ani příležitosti,
které bychom dnes neměly.
Phyllis.
Když brojila proti dodatku, dávala jasně najevo,
že tohle si ženy nepřejí, rozhodně ne všechny.
Genderové role jim nevadí. Jsou se svým životem spokojené.
A dodatek prý ohrožuje rodinu, děti a tradiční ženské role.
PANÍ CARTER, DRŽTE SE 5. ČLÁNKU
Psaly a volaly zejména starší konzervativní ženy se středními příjmy.
Chci, aby mé děti vzhlížely ke svému otci.
Aby věděly, že je hlavou rodiny a že nás ochrání.
Kvůli tomu ho máme, vzala jsem si ho, aby nás chránil.
Řada žen se obává přílišné rovnosti.
Tu nechtějí.
A snaží se zastavit ratifikaci ve státech,
kde zákonodárci o dodatku teprve jednají.
Domnívám se, že dodatek může vést ke ztrátě i těch druhů diskriminace,
které ženy zvýhodňují a jsou správné.
Republikánská strana během voleb roku 1980 svou podporu dodatku stáhla.
Politické poměry se změnily
a nakonec ke schválení chyběly tři státy.
30 STÁTŮ RATIFIKOVALO
DODATEK NESCHVÁLEN V TERMÍNU
Boj za ratifikaci dodatku o rovnoprávnosti včera po deseti letech skončil.
Zastánci dodatku se sešli před Bílým domem,
aby vyjádřili politování.
Senzační vítězství navzdory očekávání.
ERA OPĚT POVSTANE
A co budoucnost ERA?
ERA nemá budoucnost.
POD KONTROLOU
V důsledku toho, že dodatek nebyl schválen, tu stále máme dokument,
který neříká, že na muže a ženy se musí pohlížet jako na zcela rovnoprávné občany.
Objasníte nám souvislost
mezi otázkou potratu a dodatkem o rovnoprávnosti?
Zastánci ERA a zastánci potratů
jsou v první řadě asi z 98 % ti samí lidé.
Jsem optimista.
Mám pocit, že Amerika v 80. letech…
TELEVIZNÍ KAZATEL, KONZERVATIVNÍ AKTIVISTA
…zvlášť v této dekádě,
zažívá morální a duchovní obrodu.
V 80. letech začíná situace vypadat dost nevesele.
Se zvolením Ronalda Reagana v roce 1980 se k moci dostává nová pravice.
A působí tu silné opoziční hnutí.
Nová pravice tak zaznamenává řadu úspěchů
a bere zpět některá práva,
kterých se lidé dožadovali v 60. a 70. letech.
Věc ovšem nabírá na síle.
Kilometrový průvod ve Washingtonu se 100 tisíci demonstranty
představuje největší protest proti potratům v zemi.
Omezení potratů za posledních 25 let výrazně přibylo.
V některých jurisdikcích zůstala jen jedna interrupční klinika.
Ženy z venkovských oblastí tak často nenajdou žádného poskytovatele.
Mnoho poskytovatelů navíc nenabízí jen potraty,
poskytují ženám i běžnou zdravotní péči.
Takže zavření interrupční kliniky
znamená nejen ztrátu této konkrétní služby,
ale i základní zdravotní péče.
Byla přijata řada zákonů,
které poskytovatelům potratů komplikují činnost
a prodražují provoz.
Cílem v podstatě je je pomocí zákonů vymýtit.
STOP POTRATŮM
Mám dvě dcery a obě velmi vnímají, co se kolem nich děje.
Vzhledem k mé práci jsou politicky uvědomělé.
Je těžké snažit se jim nabízet nějaká řešení a optimismus.
Ale každý den jim říkám: „Budu prostě dál bojovat.
Nevím, co se stane nebo co přinese budoucnost,
ale hodlám za vás i za každé malé děvče v USA bojovat každý den.“
POD KONTROLOU
„Je to naše historie.
Smutná, ale nezpochybnitelná součást naší historie.
Ten úžasný 14. dodatek, který toho u nás tolik změnil…
SOUDKYNĚ NEJVYŠŠÍHO SOUDU
…nebyl autory určen k tomu, aby změnil postavení žen.
Umožnilo to v naší zemi zachovat systém, v němž ženy nemohly volit, zastávat funkce
a po svatbě vlastnit majetek.
Proto i nadále podporuji dodatek o rovnoprávnosti.
Mám dceru a vnučku.
Vím, jaká byla historie.
Přála bych si, aby zákonodárci této země i všech států vstali a řekli:
‚Víme, jaká byla historie.‘
Chceme jasné prohlášení, že ženy a muži jsou si ze zákona rovni.
V SOBOTU VE TŘI U BÍLÉHO DOMU
Ráda bych přesně takové prohlášení viděla v Ústavě Spojených států.“
NEOVLADATELNÉ
Jako Američané máme nejspíš představu, že pokrok je lineární.
Že to špatné mizí a nastupuje nové.
Ale posledních 100 let nám ukazuje,
že boje nabírají novou podobu,
věci mění směr,
přichází odezva, nastává pokrok.
Je to neustále se měnící chaos.
Podle mě je tenhle boj stejně těžký jako před sto lety.
Jen je prostě jiný.
Podle mě musíme soudy přestat brát jako rytíře na bílých koních,
přijíždějící ženy zachránit.
Pokud vám záleží na reprodukčních právech,
nejpřísnější zákony o potratech vydávají restriktivní státy.
Musela jsem k soudu,
aby soudce mohl rozhodnout, jestli jsem dost zralá na potrat.
Mé právo na potrat záviselo na cizím názoru na mou osobu
a mou budoucnost.
Bylo to nekonečné martyrium, o to absurdnější,
že jsem ho nemusela podstupovat, když jsem v 15 měla dceru.
Proč se víc nesoustředíme na to, aby ženy kandidovaly na státní úrovni?
Měly bychom být aktivnější a zajistit,
že takové zákony ze státních legislatur vůbec nevzejdou.
Ano znamená ano, ne znamená ne!
Hnutí Me Too svědčí o tom, že právní úprava je nedostatečná.
NĚKDO VÁS SEXUÁLNĚ OBTĚŽOVAL? NAPIŠTE „ME TOO“.
Nemít souhlas nikdy nebylo OK.
Me Too dává lidem možnost…
ZAKLADATELKA HNUTÍ
…se ozvat a říct: „Tohle není v pořádku.“
Konec násilí, konec znásilňování!
Hnutí Me Too upozorňuje na selhání zákonů
a žádá řešení, ale mimo rámec práva.
Vše se odehrává na úrovni sociálních sítí.
Vůbec ne na úrovni práva.
Proč muži nevolají po tom, aby ženy dostaly stejná práva?
Protože muži také žijí v patriarchátu.
Vlastně se mužů ptáme: „Hej, dáte nám trochu té moci, kterou máte?“
A oni: „Nevím, jestli vám ji chci dát. Jestli se s vámi chci dělit.
Co s ní budete dělat?“
Snad můžu muže ujistit a slíbit jim,
že až my ženy dostaneme moc, zlepšíme život všem.
ZA SVOU DCERU A ZA SVOU ZEMI
- Její tělo, její volba! - Moje tělo, moje volba!
Pokud nemáme kontrolu nad tím, co se děje uvnitř našeho těla,
nemáme kontrolu ani nad tím, co se s ním děje zvnějšku.
Nemáme kontrolu nad svým životem.
Tohle je ženský pochod!
A tento ženský pochod představuje naději feminismu,
inkluzivního a intersekcionálního feminismu,
který nás všechny vyzývá, abychom se přidali k boji proti rasismu,
islamofobii, antisemitismu
a mizogynii.
Stojím tu před vámi bez ostychu jako americká muslimka,
která se nestydí za svůj palestinský původ.
Pokud chcete vědět, jestli jdete tou správnou cestou,
následujte etnické ženy, bratři a sestry.
My víme, kam musíme jít, a víme, kde je spravedlnost.
Protože když bojujeme za spravedlnost,
bojujeme za ni pro všechny lidi, pro všechny naše komunity.
15. LEDNA 2020
Virginie se dnes stala klíčovým 38. státem,
který schválil dodatek o rovnoprávnosti z roku 1972.
Ten zakazuje diskriminaci na základě pohlaví.
Kdybych věděla, že za mého života budou ženy zahrnuty do ústavy,
byla bych strašně hrdá.
Je to dlouhý boj, v případě ERA trvá už desítky let.
Znám mnoho žen, některé už starší, které za dodatek bojovaly.
A kdyby viděly plody své práce, bylo by to hrozně krásné a inspirativní.
Zároveň je to dar, který předáváme následujícím generacím žen.
Začlenění ERA do ústavy
by byl úžasný krok vpřed v našem národním příběhu o rovnosti.
Jde o přirozený vývoj 14. dodatku.
Ženy koneckonců nechtějí získat kontrolu nad druhými,
rozhodně ne nad muži,
chtějí mít jen kontrolu nad svým vlastním životem.
Odpor mnoha Američanů vůči ženské rovnoprávnosti
vychází zčásti z tradičních manželských rolí,
z představy, že manžel má určovat život své ženy.
S tím, jak ženy získávaly práva, se ale naše chápání manželství měnilo.
A mění se stále.
Rozšiřující se definice manželství vede k dalšímu boji o 14. dodatek.
A ten ukazuje, že 14. dodatek může ještě více pootevřít dveře začleňování.
I lásce.
Překlad titulků: Zdeněk Huml