‎Judecătorii Curții Supreme sunt gardienii ‎marii carte
‎care servește drept instrumentul ‎fundamental al guvernării
‎de peste 200 de ani.
‎Cu siguranță, nu m-aș afla astăzi aici…
‎AUDIERE DE CONFIRMARE, 1993
‎fără eforturile hotărâte
‎ale bărbaților și femeilor ‎care n-au renunțat la visurile lor.
‎Îmi vin în minte Susan B. Anthony,
‎Elizabeth Cady Stanton ‎și Harriet Tubman.
‎Voi încerca să calc pe urmele ‎acestor femei curajoase.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Trebuie să se facă dreptate acum!
‎Femeile și bărbații au importanță ‎și demnitate egale în fața legii
‎și nu cred că această poziție e ‎poziția unui activist
‎cu privire la interpretarea corectă
‎a Clauzei Protecției Egale ‎din al 14-lea Amendament.
‎Fiecare generație din America
‎va trebui să ia decizii ‎despre felul cum va lupta
‎pentru cel de-al 14-lea Amendament.
‎Există un atac constant ‎de a lua drepturile greu dobândite.
‎Drepturile reproductive ‎și controlul asupra reproducerii
‎sunt absolut esențiale ‎pentru cetățenia egală a femeilor.
‎Mă întrebați ce aleg între protecție egală ‎și autonomie individuală.
‎Răspunsul meu e: pe amândouă.
‎Nu cedăm!
‎Accesul la avort s-ar putea reduce ‎în Statele Unite.
‎Aceasta e lumea în care am putea intra.
‎E o caricatură a dreptății.
‎Corpul meu, alegerea mea!
‎Și aceasta ar fi o limitare ‎a celui de-al 14-lea Amendament
‎cu care încă nu ne-am confruntat.
‎Statul care controlează femeia
‎îi refuză atât autonomia deplină,
‎cât și egalitatea deplină cu bărbații.
‎DE CE SUNT CONDUCĂTORII SUA
‎ATÂT DE OBSEDAȚI SĂ CONTROLEZE FEMEILE?
‎Pentru a fi tratați ca participanți egali,
‎această luptă e, de fapt, ‎lupta pentru o uniune cât mai strânsă.
‎CONTROL
‎LIBERTATE PENTRU FEMEI
‎În ultimii ani, Mișcarea Femeilor
‎a fost impulsionată de o serie de atacuri ‎asupra egalității și libertății femeilor,
‎libertatea de a-și controla viețile ‎și egalitatea lor ca cetățeni americani.
‎Și aceste drepturi
‎au fost obținute inițial în anii '70 ‎de grupuri de femei,
‎care, la fel ca femeile de azi,
‎au cerut egalitate ‎în baza celui de-al 14-lea Amendament.
‎Brusc, mii de femei cumsecade ‎au ieșit pe străzi,
‎protestând, cerând drepturi economice ‎și puteri politice,
‎exact ca mișcările minorităților ‎din anii '60.
‎Cerem drepturi egale.
‎Drepturi egale de a avea o slujbă, ‎de a fi respectate.
‎Aceste cereri nu sunt frivole.
‎Vrem doar ce au avut bărbații ‎în toți acești ani.
‎Femeile anilor '70 se inspiră
‎din Mișcarea pentru Drepturi Civile.
‎Vor să extindă ‎utilizarea celui de-al 14-lea Amendament
‎în moduri fără precedent ‎pentru această țară.
‎Dar ca să obțină egalitate în baza ‎celui de-al 14-lea Amendament,
‎trebuie să preia controlul…
‎asupra vieților lor, corpurilor lor
‎și poveștii pe care noi, americanii,
‎ne-o spunem unii altora ‎despre locul femeii în societate.
‎Am trei cai, trei câini și o soție.
‎Sigur asta e ordinea de prezentare?
‎Da, e cel mai frumos animal ‎pe care-l dețin.
‎Pe care-l deții? Trebuie să plec.
‎Nu cred că mi-aș dori o femeie ‎ca partener.
‎Foarte bine ‎dacă sunt în stare să-și facă treaba.
‎Dar, în timp, cred că va fi periculos
‎pentru polițistă ‎să lucreze în mașină cu un polițist.
‎Bărbații și femeile conlucrează ‎în această societate. De multă vreme.
‎Recunoaștem că avem de dus o luptă
‎pentru a defini egalitatea ‎în termeni înțeleși de ambele sexe.
‎Mișcarea noastră vrea putere, ‎nu să-și facă imagine.
‎Contestăm structura de putere ‎în forma în care există.
‎În anii '70, Mișcarea Femeilor
‎încearcă să găsească ‎cea mai bună strategie
‎ca Curtea Supremă să recunoască ‎faptul că Constituția protejează femeile.
‎Femeile americane vor vedea ‎în al 14-lea Amendament
‎o nouă posibilitate de protecție egală.
‎Am făcut un studiu, o reexaminare ‎a celui de-al 14-lea Amendament
‎în privința genului
‎și am îndemnat ca de-al 14-lea Amendament ‎să fie utilizat
‎folosind precedentele legate ‎de drepturile civile
‎pentru a face al 14-lea Amendament ‎aplicabil în mod clar
‎discriminării de gen.
‎Poate nu știți cine e această persoană.
‎Numele ei e Pauli Murray
‎și e una dintre cele mai strălucite ‎minți juridice ale epocii sale.
‎E o figură foarte importantă ‎în Mișcarea pentru Drepturile Femeii
‎și o pionieră în acest domeniu, ‎dar e rareori creditată ca atare.
‎Așa că aș vrea s-o promovez.
‎Nepoata unui sclav,
‎strănepoata unui proprietar de sclavi,
‎avocată remarcabilă.
‎Indiferent ce fir ai urma ‎în epopeea luptei pentru drepturile civile
‎din anii 1940 până în 1970,
‎totul pare să conducă la Pauli.
‎1930 ‎PAULI MURRAY
‎Crescută în Carolina de Nord, ‎Pauli Murray trăiește conform unui motto:
‎„Nu fi furioasă, fii isteață.”
‎Refuză să-și cedeze locul din autobuz ‎cu 15 ani înainte de Rosa Parks.
‎Când era studentă, argumentele ei juridice ‎cu privire la al 14-lea Amendament
‎au ajuns la Thurgood Marshall,
‎care le folosește să câștige procesul ‎Brown contra Consiliului Educației.
‎Dar Murray nu se oprește la egalitatea ‎între americanii albi și cei de culoare.
‎Ea crede că al 14-lea Amendament ‎poate fi extins
‎pentru a le oferi femeilor ‎egalitate deplină cu bărbații.
‎Susține că discriminarea de gen
‎e asemănătoare cu cea rasială.
‎În mare parte, ‎prin geniul lui Pauli Murray,
‎odată cu acest cadru conceptual apare ‎posibilitatea unui fel de renaștere
‎în jurul celui de-al 14-lea Amendament.
‎Eliberați-ne surorile!
‎Mișcarea Femeilor venea în siajul ‎Mișcării pentru Drepturile Civile.
‎Au fost schimbări și tulburări sociale
‎și a existat un moment ‎când sosise timpul schimbării.
‎Vrem ca al 14-lea Amendament ‎să se aplice femeilor.
‎Deci, cum am ajuns aici?
‎Nu e cumva de la sine înțeles ‎că Constituția se referă și la femei?
‎De fapt, această luptă datează dinaintea ‎creării celui de-al 14-lea Amendament,
‎și anume de la fondarea țării noastre.
‎1776 ‎FONDAREA AMERICII
‎Oamenilor le place ‎să spună: „Constituția spune asta”,
‎„Constituția spune ailaltă.”
‎De fapt, Constituția nu spune multe.
‎DECLARAȚIA DREPTURILOR
‎Constituția nici măcar nu menționează ‎femeile, darămite drepturile lor.
‎Abigail Adams îl îndeamnă ‎pe soțul ei, John Adams,
‎să nu uite de femei, dar în van.
‎Ar trebui să fie un guvern al poporului.
‎Femeile nu erau considerate egale ‎în fața legii.
‎Femeile nu erau luate în calcul.
‎Și asta nu pentru că nu întrebau, ‎nu vorbeau
‎ori nu șușoteau.
‎Pur și simplu, nu era un document menit ‎să schimbe radical relațiile de gen.
‎Când a fost adoptat al 14-lea Amendament,
‎toți se gândeau
‎la discriminarea rasială.
‎Femeile speră că acesta nu va fi destinat ‎doar condiției afro-americanilor,
‎ci a tuturor.
‎Deci, înainte de Războiul Civil,
‎înainte ca cel de-al 14-lea Amendament ‎să existe în mintea cuiva,
‎femeile se agitau.
‎Mișcarea Drepturilor Femeii consideră ‎mariajul ca un fel de sclavie feminină,
‎ideea fiind că femeile nu dețin munca lor
‎sau corpul lor.
‎Ele speră ‎că toate aceste raporturi de putere
‎vor fi eliminate de al 14-lea Amendament.
‎Dacă acesta poate produce egalitate ‎între albi și persoanele de culoare,
‎de ce nu poate produce egalitate ‎și între femei și bărbați?
‎Spre mâhnirea lor nesfârșită, ‎Amendamentul nu le include deloc.
‎Al 14-lea Amendament avea un scop anume.
‎Nu includea egalitatea pentru femei.
‎Al 14-lea amendament nu le-a dat drepturi.
‎A păstrat statu-quoul.
‎Al 14-lea Amendament se preocupă ‎de chestiunea
‎remedierii nedreptăților sclaviei, ‎iar femeile sunt lăsate pe margine.
‎Creatorii celui de-al 14-lea Amendament ‎nu erau feminiști.
‎A fost un debut de rău augur
‎pentru cauza drepturilor femeilor ‎legată de al 14-lea Amendament.
‎Feministele erau furioase.
‎„Femeile nu au fost înrobite.
‎Inteligența nu le-a fost negată.
‎Nu au fost înjosite.
‎Nu există prejudecăți față de ele ‎pentru că sunt femei.
‎Dimpotrivă, sunt respectate, onorate ‎și iubite…
‎dacă merită să fie.”
‎Pentru a înțelege rolul femeilor
‎și cele mai importante moduri ‎în care au fost subordonate,
‎trebuie să începi cu legile familiei.
‎Conform doctrinei acoperirii ‎din dreptul cutumiar,
‎identitatea juridică a soțului ‎și soției se contopește
‎în identitatea soțului.
‎El efectiv o acoperă ‎și e interfața ei publică.
‎Nu aveai drepturi legale ‎sau valoare juridică.
‎Juridic, nu existai, ‎nu puteai deține proprietăți.
‎Nu aveai voie să servești ca jurat.
‎Nu aveai dreptul să-ți deții salariul.
‎Nu aveai nimic din ce considerăm a fi ‎drepturile civile fundamentale.
‎E treaba bărbaților ‎să muncească în sfera publică,
‎să câștige pâinea.
‎Femeile sunt timide. ‎Locul lor e în sfera privată,
‎acasă, să aibă grijă de copii.
‎Acestea nu erau doar tabuuri sociale,
‎ci limitări oficiale ‎ale instituțiilor societății civile.
‎O sferă pentru femei, cea privată, ‎și una pentru bărbați:
‎sfera publică, a muncii, a afacerilor.
‎Totuși, femeile au făcut toate eforturile
‎pentru a face ‎să li se aplice al 14-lea Amendament.
‎1872 ‎BRADWELL CONTRA STATULUI ILLINOIS
‎PUBLICISTĂ/ACTIVISTĂ
‎„Femeile au dreptul să gândească ‎și să acționeze ca indivizi.
‎Dacă Marele Tată ar fi vrut altfel,
‎ar fi pus-o pe Eva într-o cușcă ‎și i-ar fi dat cheia lui Adam.”
‎Myra Bradwell e o femeie care locuiește ‎în Illinois
‎și e căsătorită, dar vrea să fie avocată.
‎Își duce cazul până la Curtea Supremă,
‎susținând că regulile dreptului cutumiar ‎care spun
‎că o femeie nu poate fi avocat
‎sunt drastic răsturnate ‎de al 14-lea Amendament.
‎Ea susține că unul dintre privilegiile ‎sau imunitățile cetățeniei
‎conferite de al 14-lea Amendament ‎îi dau dreptul să fie avocat.
‎AMENDAMENT
‎Acest nou amendament a garantat ‎libertăți tuturor cetățenilor,
‎deci bărbații și femeile trebuie ‎tratați în mod egal în baza Constituției.
‎Curtea Supremă citește textul ‎celui de-al 14-lea Amendament
‎și spune că nu e cazul.
‎Curtea a spus: „Statul are ‎voie să discrimineze femeile,
‎fiindcă femeile sunt diferite de bărbați ‎de la natură,
‎sunt mai timide.
‎„Bărbatul e sau ar trebui să fie ‎protectorul și apărătorul femeii.
‎Timiditatea și delicatețea naturală ‎care aparțin sexului feminin
‎o fac nepotrivită pentru ocupații ‎din viața socială.
‎Destinul și misiunea primordiale ‎ale femeilor
‎sunt să îndeplinească funcțiile nobile ‎și benigne de soție și mamă.
‎Aceasta e legea Creatorului.”
‎Chiar nu au nevoie ‎să fie în sfera publică
‎ca votante, ca lucrătoare, ca orice.
‎Destinul lor e să fie soții și mame ‎și trebuie să rămână pe această cale.
‎Această hotărâre a Curții cristalizează ‎toată istoria,
‎toate motivele pentru care am crezut
‎că femeile sunt inferioare sau diferite.
‎Și toate aceste motive sunt folosite
‎pentru a le respinge încercarea lor ‎de a revendica drepturi egale.
‎Dacă sunt Myra Bradwell ‎și aud că, pentru că sunt femeie,
‎destinul meu e prestabilit
‎și e cel de a fi soție, mamă, ‎de a avea grijă de casă
‎mi s-ar părea ceva cumplit.
‎Efectiv, Curtea Supremă
‎înscrie o viziune profund patriarhală ‎asupra lumii
‎în Constituție.
‎Ei par să spună: „Așa a vrut Dumnezeu.”
‎Așa stau lucrurile.
‎Și dacă ar sta altfel, ‎societatea ar pieri.
‎Deci devine clar că al 14-lea Amendament ‎nu e suficient.
‎1920 ‎AL 19-LEA AMENDAMENT E RATIFICAT
‎SUFRAGETELE CÂȘTIGĂ
‎La 26 august 1920, al 19-lea Amendament ‎a fost ratificat în mod oficial.
‎Abia în 1920 au câștigat femeile ‎drept de vot.
‎Da, a durat ceva timp.
‎Câștigarea acestui drept a avut ‎cel mai mare efect asupra sexului slab
‎în sensul că au devenit, în sens juridic, ‎egale cu bărbații.
‎Aliații sufragetelor cred ‎că al 19-lea Amendament
‎urma să elimine toate barierele din calea ‎participării femeilor la viața publică.
‎Sufragiul universal ‎a fost responsabil pentru tranziția femeii
‎de la locul din cadrul căminului ‎la un statut superior.
‎Deci femeile obțin drept de vot,
‎dar aceasta nu determină Curtea Supremă ‎să-și regândească abordarea
‎față de cel de-al 14-lea amendament ‎și de protecția egală în fața legii.
‎În timp ce femeile merg în instanță ‎și invocă al 19-lea Amendament
‎în scopul ridicării altor restricții,
‎respingerea a fost aproape universală, ‎instanțele afirmând:
‎„Al 19-lea Amendament vă dă drept de vot,
‎nu și alte drepturi.”
‎E vorba doar despre vot.
‎Așadar, le ceri acestor instanțe ‎să admită că vremurile s-au schimbat,
‎că ar trebui să respingă ‎patriarhatul de altădată
‎și să adopte egalitatea de gen.
‎Și cu toții sunt bărbați albi vârstnici.
‎Bărbați albi vârstnici care sunt ‎închistați într-un anumit stil de viață.
‎Aceasta e mentalitatea ‎cu care se confruntă mereu femeile:
‎substratul sexist și misogin ‎al Constituției.
‎Această logică ce spune că legea ‎sau statul poate proteja femeile
‎e folosită pentru a justifica reguli ‎care interzic femeilor
‎să lucreze ca chelnerițe în baruri.
‎„Munca de noapte vatămă ‎condiția fizică a femeilor
‎și, așadar, amenință să le afecteze ‎funcțiile specifice și naturale,
‎le expune pericolelor ‎inerente vieții de noapte.”
‎Așa se justifică legislația ‎pentru protecția muncii
‎care limitează numărul de ore ‎pe care femeile îl pot lucra săptămânal.
‎„Consecințele vătămătoare sunt mai mari ‎în cazul femeilor,
‎dat fiind organismul lor mai delicat.”
‎Se susține astfel un dublu standard
‎care permite continuarea legiferării ‎subordonării femeilor.
‎Relația dintre Curtea Supremă și femei ‎era într-un punct critic.
‎Sediul Curții Supreme nu a fost mereu ‎unde e azi.
‎În 1935, guvernul căuta un nou sediu ‎care să-l găzduiască
‎și nu vă va veni să credeți ‎ce au făcut ca să-l obțină.
‎Au confiscat sediul ‎Partidului Național al Femeilor.
‎Într-o poză, un reprezentant al guvernului
‎înmânează un cec avocatului ‎Partidului Național al Femeilor.
‎Expresia ei spune:
‎„O să iau banii.
‎O să-i iau, dar știi bine că e greșit.
‎E foarte greșit.”
‎Poate e un simbolism adecvat
‎că Curtea Supremă e ridicată efectiv ‎pe sacrificiul acestei mișcări.
‎„În orice țară ai merge,
‎în general gradul ei de progres ‎nu poate fi separat de femei.
‎Dacă ești într-o țară progresistă,
‎femeia e progresistă.”
‎Al 19-lea Amendament nu va produce ‎această lume a egalității de gen.
‎Așadar, trebuie să ne întoarcem ‎la al 14-lea Amendament,
‎deoarece nu există alte opțiuni.
‎Iar al 14-lea Amendament are deja ‎Clauza Protecției Egale,
‎adică statele nu pot refuza ‎protecția egală în fața legii.
‎PROTECȚIE EGALĂ ÎN FAȚA LEGII
‎Deci, femeile trebuie ‎să invoce acea clauză foarte vagă
‎pentru a susține ‎că Constituția prevede egalitatea de gen.
‎Cu asta se confruntă femeile în anii '70
‎când e vorba de egalitatea de gen.
‎Pauli Murray cunoaște istoria asta.
‎Știe că al 14-lea Amendament ‎n-a funcționat în favoarea femeilor,
‎dar, în anii '50, ‎știa și cât de greu va fi
‎să revoce legile Jim Crow în timpul ‎Mișcării pentru Drepturile Civile
‎și totuși a reușit.
‎E o femeie care nu dă înapoi ‎în fața dificultăților
‎când știe că luptă pentru o cauză justă.
‎Deci, întrebarea e ‎cum să determinăm Curtea să recunoască
‎că Clauza Protecției Egale se poate aplica ‎genului așa cum a fost aplicată și rasei.
‎„Se poate argumenta
‎că așa cum școlile separate ‎pentru copiii negri și albi
‎nu pot fi egale prin natura lor,
‎clasificarea pe baza sexului
‎e azi nerezonabilă și discriminatorie.”
‎Analogia dintre rasă și gen
‎devine substanța argumentului.
‎„Nu spun că rasa și sexul sunt identice.
‎Dar spun că au ‎anumite caracteristici comparabile.
‎Tind să existe probleme comune ‎pentru ambele grupuri,
‎cum ar fi discriminarea la locul de muncă ‎sau nereprezentarea în guvern.”
‎Pauli Murray spune ‎că întreaga problemă a genului
‎seamănă mult cu cea rasială, ‎pentru că aduc în prim-plan
‎aceste caracteristici umane imuabile
‎care nu le afectează ‎capacitatea de a contribui la societate,
‎iar acest argument e adoptat cu totul
‎de nimeni alta decât Ruth Bader Ginsburg.
‎Ruth Bader Ginsburg merită o prezentare ‎mai bună decât pot să i-o fac eu.
‎Ea a devenit un asemenea fenomen cultural ‎și de masă,
‎încât oricine o prezintă ar trebui ‎s-o facă cu…
‎„E clar că scopul principal ‎al celui de-al 14-lea Amendament
‎a fost eliminarea discriminării rasiale,
‎AVOCAT, 1973
‎deoarece nu există nicio relație ‎între culoarea pielii și abilități.
‎Ca și rasa, sexul e o caracteristică ‎vizibilă, imuabilă
‎și nu există o relație necesară ‎între sex și abilități.”
‎Ruth Bader Ginsburg a fost o evreică ‎extrem de hotărâtă
‎din Brooklyn.
‎A făcut Dreptul la Harvard
‎în promoția ei fiind doar nouă femei.
‎Când termină facultatea,
‎îi e extrem de greu ‎să găsească un judecător
‎care să-i dea o șansă, ‎deoarece pe atunci judecătorii
‎nu angajau femei.
‎Începe să ofere asistență juridică ‎în cazuri legate de discriminarea de gen
‎și activitatea ei determină Curtea ‎să examineze mai bine
‎aceste legi în care genul e ‎o componentă importantă.
‎„Majoritatea bărbaților din acele instanțe
‎nu asociau discriminarea ‎în sensul ei neplăcut
‎cu felul care erau tratate femeile.
‎Ei chiar credeau că femeile trăiesc ‎în cea mai bună dintre lumile posibile.
‎Provocarea era să educăm judecătorii
‎să-și dea seama ‎că ceva era în neregulă cu acea lume.”
‎În anii '70,
‎reclamanții aduceau cazuri legate ‎de discriminarea de gen
‎în instanțe dominate categoric de bărbați.
‎Ruth Bader Ginsburg zice „Știi ce?
‎Ca să obțin înțelegerea și atenția ‎acestor judecători ai Curții Supreme,
‎trebuie să le arăt o altă fațetă
‎și să le spun o narațiune diferită.”
‎Așadar, alege reclamanți bărbați ‎care sunt discriminați pe bază de gen.
‎În 1973, într-un caz numit ‎„Frontiero contra Richardson”,
‎Sharon Frontiero lucrează în armată,
‎dar nu primește indemnizație ‎pentru cazarea soțului ei
‎așa cum primesc ofițerii bărbați ‎pentru soțiile lor.
‎Așa că merge la serviciul de indemnizații ‎și spune: „E ciudat.”
‎Ei îi răspund că nu e ciudat deloc.
‎Dacă erai soția ‎unui membru al Forțelor Aeriene,
‎primeai automat indemnizație ‎de persoană dependentă.
‎Dar dacă ești un bărbat căsătorit ‎cu o membră a Forțelor Aeriene,
‎trebuie să dovedești ‎că depinzi financiar de soție.”
‎Așadar, vorbim despre un bărbat ‎care contesta o lege discriminatorie,
‎spunând că încalcă protecția egală ‎în baza celui de-al 14-lea Amendament.
‎Și au câștigat.
‎Judecătorul Brennan scrie opinia Curții
‎și începe să vorbească despre istoria ‎deciziilor Curții referitoare la gen.
‎„E adevărat că poziția femeilor ‎s-a îmbunătățit în ultimele decenii.
‎Totuși, femeile încă se confruntă ‎cu o discriminare omniprezentă
‎în instituțiile noastre de învățământ, ‎pe piața muncii
‎și în arena politică.
‎Națiunea noastră a avut ‎o istorie lungă și nefericită
‎a discriminării de gen.
‎Tradițional, discriminarea femeilor
‎a fost justificată de o atitudine ‎de paternalism romantic
‎care punea femeile nu pe un piedestal, ‎ci într-o cușcă.
‎Având în vedere aceste considerații,
‎putem concluziona ‎că clasificările bazate pe sex,
‎ca și cele bazate pe rasă, ‎statutul de străin sau originea națională
‎sunt inerent suspecte.”
‎Așadar, Clauza Protecției Egale
‎le permite activiștilor ‎să meargă în toată țara
‎și să spună „Nu puteți trata ‎în mod diferit bărbații și femeile.
‎În cele mai multe cazuri ‎au dreptul să fie tratați la fel.”
‎Această interpretare schimbă jurisprudența
‎în mod considerabil.
‎Dar nu se ocupă de multele situații
‎în care bărbații și femeile nu se află ‎în așa-numitele „situații similare”.
‎Egalitatea femeilor e legată
‎de capacitatea unei femei ‎de a-și controla corpul.
‎Dar instanțele de atunci, ‎la fel ca în deceniile precedente,
‎nu sunt de acord.
‎Pentru a obține drepturi reproductive ‎în baza celui de-al 14-lea Amendament,
‎femeile vor avea nevoie ‎de o nouă strategie juridică.
‎1927 ‎BUCK CONTRA BELL
‎Al 14-lea Amendament a fost invocat ‎în mod repetat
‎în multe cazuri ‎privind drepturile reproductive.
‎Poate cel mai grav a fost ‎Buck contra Bell,
‎când statul Virginia o sterilizează,
‎cu alte cuvinte o operează pe Carrie Buck, ‎legându-i trompele uterine.
‎Ea dă statul în judecată ‎invocând o negare a drepturilor ei,
‎deoarece se făcuse fără acordul ei.
‎Și ce decide Curtea Supremă,
‎într-un spirit de condescendență ‎care nu se dezminte,
‎e că reproducerea e ‎singura funcție a femeilor,
‎așadar un lucru pe care statul are dreptul ‎să-l reglementeze și să-l controleze.
‎Se întâmpla pe vremea când Virginia adopta ‎legea integrității rasiale.
‎E scrisă de Consiliul de Eugenie
‎și e menită să păstreze ‎ce e mai bun din rasa albă.
‎Legea interzice albilor să se căsătorească ‎cu persoane din alte rase.
‎E o lege eugenică.
‎Practic, dacă nu erai bogat, alb, ‎căsătorit și proprietar,
‎atunci aveai probabil gene problematice
‎conform științei eugenice a epocii,
‎ceea ce sugera că n-ar trebui ‎să ai voie să te reproduci.
‎Faimosul judecător al Curții Supreme, ‎Oliver Wendell Holmes,
‎scrie opinia în Buck contra Bell
‎și spune că statul Virginia e îndreptățit
‎să prescrie sterilizarea ‎persoanelor cu dizabilități cognitive…
‎Și cruzimea acestei opinii e șocantă.
‎„Trei generații de imbecili sunt ‎de ajuns.”
‎E greu de auzit chiar și acum.
‎Nu-i încalcă lui Carrie Buck ‎dreptul la tratament echitabil
‎și Curtea Supremă afirmă ‎că statul are voie să facă asta.
‎Nu încalcă al 14-lea Amendament.
‎De ce cred atât de mulți bărbați ‎că femeile trebuie controlate și apărate?
‎Fiindcă erau privite ca proprietate.
‎Proprietatea nu se poate proteja singură. ‎Un șezlong nu se poate bate cu un hoț.
‎Justificarea acestei scuze e biologia.
‎Bărbații văd femeile ca fiind mai mici, ‎deci mai nevolnice.
‎Minți debile, corpuri delicate…
‎În mare parte, munca din afara casei ‎era o muncă grea.
‎Bărbații puteau spune că, fizic, ‎sunt mai puternici. Și gata.
‎Dar, în anii '20 totul începea ‎să se schimbe. Datorită cui?
‎Tehnologiei.
‎Și cu cât avansează tehnologia, ‎munca nu se mai bazează pe forță.
‎Deci, scuza bărbatului pentru dominare ‎a dispărut.
‎O femeie nu mai e proprietatea ta ‎dacă lucrează la fabrica de textile.
‎Un șezlong nu poate face asta.
‎Revoluția industrială pornește ‎numărătoarea inversă spre egalitate,
‎ceea ce e convenabil, ‎fiindcă toată lumea lucrează
‎și tehnologia avansează.
‎Telefonul, mașina de scris, computerul.
‎Mulți dintre primii ingineri ‎de calculatoare erau femei.
‎Iar cel mai important progres tehnologic e
‎controlul natalității.
‎Înainte de acesta, se aștepta ca femeile ‎să fie însărcinate cam de zece ori.
‎Zece!
‎Mă ia cu leșin doar gândindu-mă.
‎Cineva să-mi aducă un șezlong, vă rog!
‎E clar că, odată ce femeile pot alege ‎dacă și când să aibă copii,
‎calea către egalitate se așterne singură.
‎1965 ‎GRISWOLD CONTRA CONNECTICUT
‎În Connecticut, exista o lege
‎care interzicea ‎folosirea contraceptivelor,
‎iar acea lege era în vigoare ‎de la sfârșitul secolului 19.
‎Estelle Griswold devine director executiv
‎al Ligii pentru Planificare Familială ‎din Connecticut.
‎E energică și e pregătită ‎să meargă până în pânzele albe
‎pentru a aboli legea.
‎Deschide o clinică de planificare ‎familială și începe să facă valuri.
‎Distribuie fluturași pe stradă.
‎Vrei diafragmă sau anticoncepționale?
‎Le poți lua de aici.
‎Consiliem, distribuim, încălcăm legea.
‎Practic, încearcă să fie arestată.
‎Cred că e evident ‎că legea nu poate fi aplicată.
‎Continuăm,
‎poate ilegal,
‎dar continuăm programul de educație ‎și consiliere.
‎Din fericire, câteva zile mai târziu
‎cazul Griswold contra Connecticut ajunge ‎la Curtea Supremă.
‎Noi susținem ‎că natura discriminatorie a legilor
‎constituie o privare a dreptului ‎de a nu fi încălcată viața privată
‎în cadrul relației de căsătorie.
‎Judecătorul William O. Douglas, ‎care scrie opinia majoritară a Curții,
‎apelează la logica ‎vieții private conjugale.
‎„Am lăsa poliția să caute în colțurile ‎sacre ale dormitoarelor conjugale
‎semnele unor contraceptive?”
‎Această viziune a Fratelui cel Mare ‎din dormitorul tău conjugal
‎a motivat Curtea ‎să spună că statul nu poate face asta.
‎A fost nașterea ‎dreptului la viață privată.
‎William O. Douglas a scris ‎și a călătorit cel mai mult
‎dintre toți judecătorii Curții.
‎A avut și cele mai multe căsnicii. ‎Soția lui actuală e Cathleen Heffernan.
‎Când s-au căsătorit, ea avea 23 de ani. ‎El avea 67 de ani.
‎E a patra căsătorie a lui Douglas, ‎ultimele trei soții fiind femei tinere.
‎Congresmenii au ținut discursuri indignate ‎despre asta.
‎Douglas răspunde că viața lui privată ‎îl privește doar pe el.
‎Nu e surprinzător că judecătorul Douglas
‎e atașat ‎de ideea vieții conjugale private.
‎E la a treia căsnicie. Deci chiar crede ‎în viața conjugală privată.
‎Doar știe multe despre asta.
‎Problema lui Douglas e
‎că în Constituție nu există ‎această înțelegere
‎a unui drept la viață privată.
‎Douglas începe ‎să se gândească la această idee
‎și observă că noțiunea de „viață privată” ‎trebuie să facă parte din Constituție,
‎altminteri alte drepturi constituționale ‎nu au sens.
‎Al Treilea Amendament, care interzice ‎soldaților să intre în locuințe private,
‎nu are niciun sens dacă nu ne așteptăm
‎ca oamenii să aibă intimitate ‎în casele lor.
‎Deci Curtea Supremă leagă ‎dreptul la viață privată
‎de clauza tratamentului echitabil ‎din al 14-lea Amendament.
‎E crucial, deoarece pentru asta au luptat ‎militanții pentru drepturile femeii
‎și vor continua să lupte.
‎Iar noul concept al vieții private urmează ‎să fie aplicat într-un mod complet nou.
‎1965 ‎GRISWOLD CONTRA CONNECTICUT
‎1973 ‎ROE CONTRA WADE
‎Primul e cazul numărul 70-18, ‎Roe contra Wade.
‎Norma Jean McCorvey se duce la doctor ‎să facă un avort
‎și el îi spune ‎că avortul e interzis în Texas.
‎Că e ilegal. O infracțiune.
‎Un avocat îi preia cazul
‎și dă în judecată statul pentru încălcarea ‎dreptului la viață privată
‎în baza celui de-al 14-lea Amendament.
‎Curtea a spus în trecut
‎că, dacă dreptul la viață privată ‎înseamnă ceva,
‎înseamnă dreptul individului ‎la autodeterminare.
‎Jane Roe a susținut ‎că o femeie are dreptul la avort
‎pe toată durata sarcinii.
‎Curtea Supremă a observat un conflict
‎între interesele femeii legate ‎de controlul deciziilor reproductive
‎și interesele fătului.
‎Desigur, ‎fătul nu-și poate exercita drepturile,
‎așa că statul o face în numele lui.
‎Nu cerem instanței ‎să dea hotărârea că avortul e bun.
‎Suntem aici să susținem că decizia
‎unei anumite femei
‎de a continua sau întrerupe o sarcină
‎e o decizie care ‎trebuie luată de acea femeie.
‎Într-o hotărâre de referință,
‎Curtea Supremă a legalizat azi avorturile.
‎Majoritatea a spus ‎că decizia de a întrerupe o sarcină
‎aparține femeii și doctorului ei, ‎nu guvernului.
‎ARTICOLUL 14
‎Ideea libertății e primordială.
‎VIAȚA, LIBERTATEA SAU PROPRIETATEA
‎Nu e ca și cum, ‎dacă citești al 14-lea Amendament,
‎e evident ‎că ar include și dreptul la avort.
‎Implicațiile lui devin evidente ‎în urma analizei.
‎Logica vieții private ‎anunțată inițial de cazul Griswold
‎se extinde.
‎Și Curtea Supremă practic spune: ‎„Nu știu când începe viața.”
‎De fapt, afirmă că nimeni nu știe.
‎Deci, în esență, Curtea spune:
‎„Îți vom da dreptul la viață privată ‎în prima parte a sarcinii.
‎Poți să-ți controlezi corpul,
‎dar, în ultima parte a sarcinii,
‎statul va interveni ‎și-ți va controla corpul, dacă așa alege.”
‎Deci, am trecut de la contraceptive ‎pentru cuplurile căsătorite
‎până la dreptul de a avorta…
‎Lucrurile se dezvăluie pas cu pas.
‎Poate nu pare o cale evidentă,
‎dar așa se desfășoară procesul ‎în dreptul constituțional.
‎E un eveniment extraordinar.
‎Data de 22 ianuarie 1973 va fi ‎o zi istorică.
‎PÂINE ȘI TRANDAFIRI
‎Combinația dintre accesul la contracepție ‎și accesul la avort
‎transformă viețile femeilor.
‎În perioada de după cazurile ‎Griswold și Roe,
‎mai multe femei termină facultatea,
‎urmează școli profesionale ‎și postuniversitare
‎și intră pe piața muncii.
‎VOTAȚI
‎Controlul asupra reproducerii e esențial
‎pentru femeile care participă ‎la viața economică a națiunii
‎ca cetățeni egali.
‎Deci, am trecut de la controlul guvernului ‎asupra tuturor aspectelor vieții femeii
‎la debutul protecției guvernamentale ‎a libertății femeii.
‎Dar sunt aceste câștiguri resimțite la fel ‎de toate femeile?
‎Se considera ‎că femeile de culoare nu trebuie
‎să protesteze alături de femeile albe.
‎1919 ‎MIȘCAREA SUFRAGETELOR
‎„Dacă mărșăluiți alături de noi, ‎mărșăluiți în spatele rândului.”
‎Mișcarea sufragetelor dă prioritate ‎chestiunii genului,
‎dar nu vede problema rasei la fel de clar
‎și nu e tocmai dispusă ‎să alăture aceste două probleme.
‎„Discutăm problema voastră mai târziu. ‎Ajungem și acolo.
‎Lăsați-ne să câștigăm noi mai întâi, ‎fiindcă problema voastră ne stă în cale.
‎Durează prea mult. E ineficient.
‎Nu vom reuși dacă ne gândim ‎la toate problemele voastre.”
‎Femeile de culoare trăiesc la intersecția, ‎așa cum ne place să spunem,
‎a problemei genului și a rasei.
‎Intersecționalitatea nu e un concept nou,
‎dar formularea lui ne-a fost dată ‎de un profesor universitar de culoare,
‎Kimberlé Crenshaw.
‎Nu cred că e un accident
‎că mulți oameni abia acum aud ‎de acest concept,
‎fiind creat de o femeie de culoare.
‎Intersecționalitatea s-a reliefat imediat ‎într-un caz citit acum mulți ani,
‎când femeile afro-americane încercau ‎să intenteze un proces
‎în care reclamau discriminarea ‎la locul de muncă,
‎iar argumentul lor a fost respins ‎de instanța unde au făcut reclamația,
‎fiindcă bărbații afro-americani ‎au fost angajați și promovați,
‎iar femeile albe au fost angajate ‎și promovate.
‎Instanța a spus că nu se poate proba ‎discriminarea rasială,
‎deoarece compania nu a discriminat ‎bărbații de culoare.
‎Și nu pot proba discriminarea de gen,
‎deoarece compania a angajat ‎și promovat femei, ce-i drept albe.
‎Problema era că femeile de culoare ‎nu puteau face plângere ca grup distinct
‎parțial din cauză că instanța n-a observat ‎că interacțiunea dintre rasism și sexism
‎creează deseori o experiență diferită ‎pentru femeile de culoare.
‎Nu e vorba doar de faptul ‎că sunt supusă unei duble oprimări.
‎Oprimarea se află la acea intersecție
‎unde există anumite stereotipuri, teme ‎și dificultăți unice femeilor de culoare.
‎Când Serena joacă un meci cu pasiune
‎sau Michelle Obama ține ‎un discurs pasionat,
‎suntem „femeile de culoare furioase”.
‎Oamenii care au două sau mai multe ‎identități marcate de oprimare,
‎cum ar fi femeile amerindiene, ‎femeile din insulele din Asia-Pacific
‎ori femeile hispanice,
‎se confruntă nu doar cu fiecare ‎oprimare în parte,
‎ci și cu un nou tip de oprimare ‎care rezultă din ele.
‎Și dacă cineva are ‎mai mult de două identități de acest tip,
‎de exemplu o femeie trans de culoare,
‎sistemele multiple se intersectează ‎în viața ei
‎pentru a crea un fel unic de oprimare.
‎Eu am două probleme,
‎adică două probleme inerente.
‎Trebuie să fiu mereu preocupată, ‎nu la nivel teoretic,
‎ci trebuie să fiu implicată
‎și preocupată în mod necesar ‎de eliberarea rasială.
‎Dar trebuie să mă preocupe personal ‎și eliberarea sexuală,
‎deoarece, după cum spun adesea, ‎cele două aspecte se întâlnesc în mine.
‎Cele două aspecte se întâlnesc în oricine
‎care e atât femeie, ‎cât și membră a unui grup oprimat
‎sau a unui grup minoritar.
‎Pauli Murray e ‎personificarea intersecționalității.
‎A știut că femeile de culoare se confruntă ‎cu discriminare rasială, ca și bărbații,
‎și cu discriminarea de gen, ‎ca femeile albe.
‎A luptat pentru femeile de culoare ‎când ele erau invizibile în ochii lumii
‎și s-a luptat cu propria identitate de gen ‎și orientare sexuală.
‎În mare parte din viața ei adultă ‎i s-a refuzat tratamentul cu testosteron,
‎întrebându-se dacă era:
‎„un experiment al naturii, ‎o fată care ar fi trebuit să fie băiat.”
‎A realizat ‎că discriminarea rasială și de gen
‎sunt, juridic, identice,
‎că ambele încalcă Clauza Protecției Egale ‎a celui de-al 14-lea Amendament.
‎Ne asemănăm mai mult decât crezi.
‎Te înțelegem, Pauli Murray. Te înțelegem.
‎1919 ‎MIȘCAREA SUFRAGETELOR
‎ANII '70 ‎MIȘCAREA PENTRU ELIBERAREA FEMEILOR
‎Mișcarea pentru Drepturile Femeilor ia ‎cu adevărat avânt.
‎Mișcarea include femei afro-americane,
‎mexicane, asiatic-americane și amerindiene
‎din diferite organizații ‎pentru drepturi civile
‎care susțin ca genul să fie recunoscut
‎ca trăsătură importantă ‎a activismului pentru drepturi civile.
‎Pare că se întâmplă ceva ‎foarte interesant.
‎Stereotipurile care au ținut femeile
‎în sfera domestică, ‎în afara vieții publice,
‎sunt respinse de femei.
‎Poți fi soția cuiva, mama cuiva, ‎iubita cuiva.
‎Poți fi definită ca aparținând cuiva, ‎dar nu autonomă.
‎Vrem să avem control asupra trupurilor ‎și destinelor noastre.
‎În SUA e în ascensiune o mișcare:
‎al doilea val al feminismului.
‎Femei de culoare, hispanice, ‎asiatic-americane și amerindiene
‎au de ce să se opună acestor legi ‎și să le desființeze.
‎Dezbaterea priorităților ar fi un regres.
‎Trebuie să luptăm pentru toate cauzele, ‎nu doar pentru unele.
‎În anii '70, pe măsură ce ‎Mișcarea Femeilor se amplifică,
‎începe să apară o poveste despre o Americă ‎în care bărbații și femeile sunt egali.
‎Și deși femeile au obținut câștiguri ‎în baza celui de-al 14-lea Amendament,
‎modul optim de a confirma această poveste ‎e ratificarea unui nou amendament
‎care va înscrie oficial ‎egalitatea de gen în Constituție.
‎Problema e că nu a existat niciodată
‎un angajament fundamental ‎față de egalitatea de gen
‎înscris în Constituție.
‎Suntem cumva copiii adoptivi ‎ai celui de-al 14-lea Amendament.
‎Deci, avem nevoie de propria noastră casă.
‎1970 ‎AMENDAMENTUL DREPTURILOR EGALE
‎Sperăm că acum, la aniversarea a 50 de ani ‎de la câștigarea dreptului de vot,
‎să marcăm finalul întregii campanii
‎pentru emanciparea femeilor ‎prin acțiunea guvernului.
‎Avem acum 10 milioane de femei
‎care susțin această măsură ‎în fața Congresului.
‎Sunt zece milioane de femei ‎care s-au unit prin organizațiile lor.
‎Partidul Național al Femeilor face lobby ‎pentru al 26-lea Amendament
‎pentru a garanta femeilor drepturi egale ‎în fața legii.
‎Acest amendament ar face ca femeile
‎să fie persoane ‎în sens juridic pentru prima dată.
‎Avem nevoie de propriul amendament.
‎Avem nevoie de un moment ‎în care societatea se reunește,
‎așa cum se zice că a făcut ‎în timpul celui de-al 14-lea Amendament,
‎și spune că a exclus femeile pe nedrept
‎din cadrul protecțiilor cetățeniei egale.
‎E contrar celor mai profunde angajamente ‎ale cetățeniei americane
‎și trebuie rezolvat.
‎1971 ‎ADE E TRIMIS CONGRESULUI PENTRU VOT
‎E timpul să facem ca femeile și bărbații
‎să ia parte în mod egal ‎la măreția Americii.
‎Amendamentul ia ca punct de plecare
‎mare parte din limbajul ‎celui de-al 14-lea Amendament,
‎dar îl trece prin prisma ‎egalității femeilor
‎și reiterează ‎că femeile sunt cetățeni egali.
‎Așadar, a actualizat cadrul rasial ‎al celui de-al 14-lea Amendament
‎și l-a făcut aplicabil femeilor.
‎Amendamentul Drepturilor Egale ‎e ratificat de Congres
‎și trimis în state pentru a fi adoptat ‎de către trei sferturi dintre ele,
‎lucru necesar ‎pentru modificarea Constituției.
‎Până acum, 23 de state
‎au ratificat ‎Amendamentul Drepturilor Egale.
‎Înainte să devină lege, ‎trebuie ratificat de 38 de state.
‎DA PENTRU ADE!
‎Așadar, Amendamentul Drepturilor Egale ‎circulă în toată țara.
‎Femeile se organizează.
‎Frica nu trebuie să ne împiedice acum,
‎fiindcă Amendamentul Drepturilor Egale ‎reprezintă cel mai înalt ideal american:
‎recunoașterea valorii fiecărui individ.
‎A fiecărei femei și a fiecărui bărbat.
‎E RATIFICAT DE 30 DE STATE ‎SUNT NECESARE 38 DE STATE
‎Amendamentul Drepturilor Egale ‎pentru Femei
‎e azi cu doi pași mai aproape ‎de a deveni parte a Constituției.
‎A fost ratificat de statele Oregon ‎și Minnesota.
‎Amendamentul a fost aprobat.
‎Știi ceva? Merge destul de bine.
‎Legislativul din Maine a aprobat ‎Amendamentul Drepturilor Egale.
‎Va deveni parte a Constituției ‎dacă încă șapte state îl ratifică.
‎Apoi ajungem la ultimele state…
‎și la contrareacție.
‎Să vă reamintesc ce s-a întâmplat cu Adam
‎când a lăsat-o pe Eva să-l convingă ‎să muște din măr.
‎Avem o țară bună și un stat grozav.
‎De ce trebuie făcute mereu corecții?
‎Fiica mea de 16 ani e aici.
‎Nu vreau să fie înrolată.
‎Pe măsură ce ADE ia avânt,
‎adversarii încep să spună ‎o altă poveste despre egalitatea femeilor,
‎una care rezonează cu mulți americani.
‎Și partea cea mai eficientă?
‎Această nouă poveste nu e spusă ‎doar de bărbați.
‎E spusă și de femei.
‎Și e o contrareacție condusă, ‎cel puțin superficial, de o femeie.
‎Nu tratăm oamenii la fel
‎și ar fi foarte nedrept ‎să-i tratăm la fel.
‎În fruntea luptei împotriva ADE
‎e Phyllis Schlafly, o casnică din Illinois ‎mamă a șase copii.
‎Phyllis Schlafly din Alton, Illinois.
‎Phyllis Schlafly.
‎Las-o baltă!
‎Voi spune doar „Phyllis cea rea”.
‎Legile țării au oferit ‎un statut minunat femeii căsătorite.
‎De exemplu, are dreptul legal ‎de a fi întreținută de soțul ei.
‎Phyllis Schlafly pare ‎să încarneze ideea veche de secole
‎că femeilor le e mai bine protejate ‎decât egale.
‎Femeile americane sunt ‎cei mai norocoși oameni din istorie.
‎Se pot căsători, iar statul îi impune ‎soțului să-și întrețină soția.
‎ADE nu oferă femeilor niciun drept, ‎niciun beneficiu,
‎nicio ocazie pe care n-o avem acum.
‎Phyllis…
‎Opunându-se ‎Amendamentului Drepturilor Egale,
‎ea afirmă clar că nu asta voiau femeile, ‎cu siguranță nu toate.
‎Rolurile de gen nu le deranjau.
‎Erau fericite cu viața lor
‎iar Amendamentul Drepturilor Egale era ‎contra familiei, copiilor
‎și rolurilor tradiționale ale femeii.
‎Scrisorile și apelurile au venit mai ales
‎de la femei mai în vârstă, conservatoare, ‎cu venituri medii.
‎Vreau ca copiii mei să-și admire tatăl.
‎Vreau să știe că el e capul familiei, ‎că ne poate proteja.
‎De asta îl avem,
‎de asta m-am măritat cu el.
‎Multe au spus ‎că amendamentul le va face „prea egale”.
‎Ele nu vor asta ‎și încearcă să oprească ratificarea
‎în acele state în care amendamentul ‎e încă pe masa legislativului.
‎Convingerea mea e că un amendament
‎ar putea duce la pierderea discriminărilor ‎care favorizează femeile
‎și le sunt adecvate.
‎Partidul Republican și-a retras sprijinul
‎în platforma alegerilor din 1980.
‎Vântul politic se schimbase
‎și, în final, au lipsit trei state ‎ca ADE să fie înscris în Constituție.
‎1982 ‎EXPIRĂ TERMENUL-LIMITĂ PENTRU ADE
‎Lupta pentru ratificarea ADE
‎s-a încheiat ieri, după zece ani.
‎Susținătorii ADE s-au adunat ‎în fața Casei Albe
‎ca să-i jelească moartea.
‎O victorie uriașă în ciuda așteptărilor!
‎Și viitorul ADE?
‎ADE nu are viitor.
‎O consecință a eșecului ratificării ADE
‎e că încă avem un document
‎care nu susține ‎că cetățenii bărbați și femei
‎sunt pe deplin egali.
‎Puteți explica legătura
‎dintre problema avortului ‎și Amendamentul Drepturilor Egale?
‎Ei bine, în primul rând, ‎oamenii care promovează ADE și avortul
‎sunt cam 98% aceiași oameni.
‎Sunt optimist în privința Americii. ‎Simt că America…
‎anilor '80, mai ales a acestui deceniu,
‎TELEEVANGHELIST
‎trăiește o renaștere morală și spirituală.
‎În anii '80, ‎lucrurile încep să arate cam sumbru.
‎Noua Dreaptă e în ascensiune ‎după alegerea lui Ronald Reagan în 1980.
‎Contrareacția e foarte puternică.
‎Această nouă Dreaptă obține multe succese
‎în privința refuzului unor drepturi
‎cerute de oameni în anii '60 și '70.
‎Totuși, mișcarea ia avânt.
‎O sută de mii de protestatari ‎într-o coloană de 800 m în Washington
‎reprezintă cea mai mare demonstrație ‎împotriva avortului din SUA‎.
‎Numărul restricțiilor privind avortul ‎a proliferat în ultimii 25 de ani.
‎În unele jurisdicții ‎mai e o singură clinică de avorturi,
‎lăsând femeile din zonele rurale
‎total lipsite de acest serviciu.
‎Iar aceste clinici de avorturi nu fac ‎doar avorturi,
‎ci sunt și furnizori de servicii medicale ‎standard pentru femei.
‎Când se închide o clinică de avorturi, ‎nu se pierde doar acest tip de serviciu,
‎ci și serviciile medicale de bază.
‎Și au fost adoptate multe legi
‎care îngreunează ‎activitatea clinicilor de avorturi
‎mărindu-le costurile de funcționare,
‎planul fiind practic dispariția lor ‎prin diverse măsuri legislative.
‎OPRIȚI AVORTUL ACUM!
‎Cele două fiice ale mele
‎sunt foarte conștiente ‎de ce se întâmplă în jurul lor.
‎Au o conștiință politică ‎datorită muncii mele.
‎Și faptul că pot încerca să ofer soluții,
‎să ofer ceva optimism, e un lucru dificil.
‎Dar le spun în fiecare zi: ‎„Voi lupta și azi.
‎Nu știu ce se va întâmpla,
‎dar vă spun că voi lupta zilnic pentru voi
‎și pentru fiecare fetiță din SUA.”
‎CONTROLATE
‎„Face parte din istoria noastră.
‎E o parte tristă, ‎dar adevărată a istoriei noastre
‎că al 14-lea Amendament
‎acel măreț amendament ‎care a schimbat atât de multe
‎n-a fost gândit de creatorii lui
‎să schimbe condiția femeii.
‎A permis menținerea unui sistem ‎în care femeile nu puteau vota
‎sau avea funcții publice.
‎Dacă se căsătoreau, ‎nu puteau deține proprietăți.
‎De aceea, rămân susținătoarea ‎Amendamentului Drepturilor Egale
‎Am o fiică și o nepoată.
‎Știu care a fost istoria.
‎Aș vrea ca legiuitorii țării ‎și din toate statele
‎să spună ‎că știu care a fost acea istorie.
‎Vrem să anunțăm răspicat
‎că femeile și bărbații sunt egali ‎în fața legii.
‎MITING LA CASA ALBĂ
‎Aș vrea să văd această declarație ‎înscrisă exact așa în Constituția SUA.”
‎INCONTROLABIL
‎Ca americani, ne așteptăm ‎ca progresul să fie liniar.
‎Lucrurile rele dispar ‎și sunt înlocuite de cele bune.
‎Dar ultimele sute de ani ne arată
‎că luptele iau noi forme,
‎că se dezvoltă alte ramificații.
‎Vine contrareacția, apoi progresul.
‎E o situație complicată ‎care evoluează și se schimbă mereu.
‎Pentru mine, lupta e la fel de mare ‎ca acum o sută de ani.
‎Doar că e diferită.
‎Nu trebuie să mai considerăm instanțele
‎ca pe niște cavaleri pe cai albi ‎care vin și salvează femeile.
‎Dacă îți pasă de drepturile reproductive,
‎cele mai restrictive legi ale avortului ‎vin din statele restrictive.
‎A trebuit să mă duc în fața unui judecător
‎ca să poată decide dacă sunt ‎suficient de matură să fac un avort.
‎Dreptul meu la avort depindea ‎de părerea altcuiva despre mine
‎și viitorul meu.
‎A fost un calvar îndelungat și epuizant ‎și cu atât mai ridicol
‎fiindcă nu trebuia să fac asta la 15 ani, ‎când s-a născut fiica mea.
‎De ce nu ne axăm mai mult ‎pe a avea femei la conducerea statelor?
‎Ar trebui să fim mai proactivi ‎să ne asigurăm că aceste legi restrictive
‎nu sunt adoptate de la bun început.
‎„Da” înseamnă „da” și „nu” înseamnă ”nu”!
‎Me Too sugerează că ceea ce am făcut ‎în materie de legislație
‎a fost inadecvat.
‎Lipsa consimțământului n-a fost niciodată ‎în regulă.
‎Mișcarea Me Too a dat oamenilor prilejul
‎să vină și să spună că nu e în regulă.
‎Opriți violența și violul!
‎Mișcarea Me Too atrage atenția ‎asupra eșecului legii
‎și cere soluții, ‎dar lupta nu se dă pe teren juridic.
‎Me Too se întâmplă doar ‎pe terenul rețelelor de socializare.
‎Nu se întâmplă pe teren juridic.
‎De ce bărbații nu cer ‎să li se dea femeilor drepturi egale?
‎Pentru că și bărbații au trăit ‎în patriarhat,
‎cerând și ei o bucățică de putere.
‎Asta le cerem bărbaților
‎și ei spun: „Nu știu dacă vreau
‎să împart puterea cu tine.
‎Ce vei face tu cu puterea?”
‎Și sper să pot reafirma ‎și, poate, asigura bărbații
‎că atunci când vom fi la putere ‎vom îmbunătăți viețile tuturor.
‎- Corpul ei, alegerea ei! ‎- Corpul meu, alegerea mea!
‎Dacă nu-ți poți controla corpul ‎pe dinăuntru,
‎nu ți-l poți controla pe dinafară,
‎nu-ți poți controla viața.
‎Acesta e marșul femeilor.
‎Și acest marș al femeilor reprezintă ‎promisiunea feminismului,
‎a feminismului incluziv și intersecțional
‎care ne cheamă pe toți ‎să ne alăturăm rezistenței față de rasism,
‎islamofobie, antisemitism,
‎misoginism.
‎Stau aici, în fața voastră, ‎mândră că sunt musulman-americană,
‎mândră că sunt palestinian-americană.
‎Dacă vreți să știi ‎dacă mergeți pe calea cea dreaptă,
‎urmați o femeie de culoare, ‎frați și surori!
‎Noi știm unde trebuie să mergem ‎și știm unde se află dreptatea,
‎pentru că atunci ‎când luptăm pentru dreptate,
‎luptăm pentru ea în numele tuturor ‎oamenilor și comunităților noastre.
‎Virginia a devenit azi ‎cel de-al 38-lea stat
‎care ratifică ‎Amendamentul Drepturilor Egale din 1972
‎care interzice discriminarea de gen.
‎A ști că în timpul vieții mele
‎femeile vor fi incluse în Constituție
‎ar fi un moment de mare mândrie.
‎Pentru ADE s-a dus o luptă îndelungată, ‎care a durat decenii.
‎A ști că multe femei, ‎unele acum în vârstă,
‎care s-au luptat pentru asta, ‎vor vedea roadele muncii lor
‎ar fi foarte frumos și înălțător.
‎Și e un dar pe care-l dăm ‎generațiilor de femei care vor urma.
‎Adoptarea ADE în Constituție
‎ar fi un pas incredibil ‎în povestea națională a egalității.
‎E evoluția firească ‎a celui de-al 14-lea Amendament
‎fiindcă femeile nu cer ‎să aibă control unele asupra altora
‎sau asupra bărbaților,
‎ci doar control asupra propriilor vieți.
‎Rezistența multor americani ‎față de egalitatea de gen
‎a fost parțial definită ‎de rolurile tradiționale ale căsătoriei,
‎de ideea că un soț va contura ‎viața unei femei în locul ei.
‎Pe măsură ce femeile și-au câștigat ‎drepturile,
‎concepția despre căsătorie s-a schimbat
‎și continuă să se schimbe.
‎Evoluția definiției căsătoriei conduce
‎la o nouă luptă ‎a celui de-al 14-lea Amendament
‎care arată că acesta poate fi ‎o forță și mai mare pentru incluziune,
‎chiar iubire.
‎Subtitrarea: Brândușa Popa