Korkeimman oikeuden tuomarit vartioivat suurta peruskirjaa,
joka on toiminut maamme hallinnon keskeisenä välineenä -
jo yli 200 vuotta.
En totisesti olisi täällä tänään…
NIMITYSKUULEMINEN
...ilman unelmaa elossa pitävien -
miesten ja naisten päättäväisiä ponnisteluja.
Sellaisten, kuten Susan B. Anthony,
Elizabeth Cady Stanton ja Harriet Tubman.
Seison noiden rohkeiden ihmisten harteilla.
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Aika on nyt!
Oikeuden on toteuduttava.
Naiset ja miehet ovat lain edessä samanarvoisia,
eikä 14:nnen lisäyksen tasavertaisuuspykälän -
asianmukaisesta tulkinnasta ole mielestäni -
mitään epäselvyyttä.
Jokaisen amerikkalaissukupolven -
on tehtävä päätöksiä sen suhteen, miten he taistelevat,
jotta 14:nnen lisäyksen lupaus toteutuu.
Vaivalla saatuja oikeuksia vastaan tehdään jatkuvia hyökkäyksiä.
Lisääntymistä koskeva itsemääräämisoikeus -
on naisten tasa-arvoiselle kansalaisuudelle välttämätön.
Kysytte kumpi, yhtäläinen suoja vai yksilön itsemääräämisoikeus.
Vastaan, että kumpikin.
Emme palaa takaisin.
Abortin saantia saatetaan Yhdysvalloissa rajoittaa.
Voimme olla matkalla siihen suuntaan.
Se on oikeuden irvikuva.
Oma keho, oma valinta!
Ja jos niin käy, kyseessä on 14:nteen lisäykseen liittyvä rajoitus,
jollaista ei ole ennen nähty.
Jos valtio kontrolloi naista,
häneltä viedään täysi itsemääräämisoikeus -
ja täysi tasavertaisuus miesten kanssa.
MIKSI PÄÄTTÄJÄMIEHET
TAHTOVAT PÄÄTTÄÄ NAISTEN ELÄMÄSTÄ?
Jotta meitä kohdeltaisiin tasavertaisina,
tämä taistelu on taistelu täydellisemmän liiton puolesta.
KONTROLLI
VAPAUS SISARILLE
Viime vuosina naisliikettä -
ovat sähköistäneet hyökkäykset naisten tasa-arvoa ja vapautta vastaan,
vapautta hallita omaa elämää,
ja mahdollisuutta yhdenvertaisen kansalaisen asemaan.
Ja nämä oikeudet -
saavutettiin 1970-luvulla naisryhmien taistelun tuloksena.
Kuten nytkin, nämä naiset -
vaativat tasa-arvoa 14:nnen lisäyksen nojalla.
Yhtäkkiä tuhannet mukavat naiset lähtivät kaduille -
vaatimaan taloudellisia oikeuksia ja poliittista valtaa,
aivan kuten 60-luvun vähemmistöliikkeet.
Tavoite on tasa-arvo.
Samat oikeudet työhön ja kunnioitukseen…
Eivät mitään joutavia vaatimuksia.
Haluamme vain, mitä miehillä on aina ollut.
70-luvun naisten toiminta -
perustui kansalaisliikkeen taktiikkaan.
He vaativat, että 14:ttä lisäystä sovellettaisiin -
tavoilla, joita tässä maassa ei ollut nähty.
Mutta jotta 70-luvun naiset saisivat 14:nnen nojalla tasa-arvon,
heidän oli saatava päättää -
elämästään, kehostaan -
ja siitä, mitä me amerikkalaisina -
kerromme toisillemme naisen paikasta yhteiskunnassa.
Minulla on kolme hevosta, kolme koiraa ja vaimo.
Mikähän olikaan tärkeysjärjestys?
Hän on kyllä kaunein omistamani eläin.
Omistamasi? Minun täytyy lähteä. -Jopas!
En haluasi naista vakipariksi.
Mikäpä siinä, jos heistä on tähän.
Mutta minusta se on ajan myötä uhka,
jos poliisinainen työskentelee partioautossa konstaapelin kanssa.
Miehet ja naiset ovat työskennelleet maassamme yhdessä iät ajat.
Saamme vielä taistella määritelläksemme -
tasa-arvon niin, että sen ymmärtävät niin naiset kuin miehet.
Liikkeessämme on kyse vallasta, emme hae mitään PR:ää.
Haastamme nykyiset valtarakenteet.
1970-luvulla naisasialiike -
yritti löytää parhaan strategian saadakseen -
korkeimman oikeuden hyväksymään, että perustuslaki suojaa naisia.
Amerikkalaiset naiset näkivät 14:ssä lisäyksessä -
uuden mahdollisuuden tasavertaisuuteen lain edessä.
Tutkin uudestaan 14:ttä lisäystä -
sukupuoleen liittyen,
ja kehotin käyttämään 14:ttä lisäystä -
ja kansalaisoikeuksia koskevia ennakkotapauksia,
jotta 14. lisäys olisi sovellettavissa sukupuoleen perustuvaan syrjintään.
Ette ehkä tunnista tätä henkilöä.
Hän on Pauli Murray,
ja hän on aikakautensa loistavimpia oikeusoppineita.
Hän on tärkeä hahmo naisasialiikkeelle -
ja alallaan tienraivaaja, mutta hän saa siitä harvoin kunniaa.
Haluaisin nostaa hänet esiin.
Orjan lapsenlapsi,
orjanomistajan lapsenlapsenlapsi,
erinomainen juristi.
Seurasi mitä säiettä tahansa -
kansalaisoikeustaistelun suuressa tarinassa -
1940-luvulta 1970-luvulle,
kaikki näyttää johtavan Pauliin.
Pohjois-Carolinan Jim Crow'ssa kasvaneen Pauli Murrayn motto oli:
"Älä vihastu, vaan viisastu."
Hän kieltäytyi luopumasta paikastaan bussissa 15 vuotta ennen Rosa Parksia.
Hänen tulkintansa 14:stä lisäyksestä Howard Universityssä opiskellessa -
kantautuvat Thurgood Marshallille,
joka voitti niiden avulla Brown vs. koululautakunta -tapauksen.
Mutta Pauli Murray ei tyytynyt tasa-arvoon valkoisten ja mustien välillä.
Hän uskoi, että 14:nnen lisäyksen nojalla -
myös naiset voivat saada tasa-arvon miehiin nähden.
Hän osoitti, että sukupuolinen syrjintä -
on verrattavissa rotusyrjintään.
Oli paljolti Pauli Murrayn nerokkuuden ansiota,
että sen ajattelumallin ansiosta tapahtui 14:nnen lisäyksen -
eräänlainen uudestisyntyminen.
Vapautetaan sisaremme ja itsemme!
Naisliike alkoi nousta kansalaisliikkeen vanavedessä.
Oli sosiaalinen muutos, luokkataistelu, ja tuli muutoksen aika.
Haluamme, että 14. lisäys koskee myös naisia.
Miten tähän päästiin?
Eikö ole varsin selvää, että naiset ovat osa perustuslakia?
Se taistelu alkoikin jo ennen 14:ttä lisäystä,
maamme perustamisen aikaan.
AMERIKAN PERUSTAMINEN
Usein kuulee, että perustuslaissa sanotaan sitä -
ja perustuslaissa sanotaan tätä.
Se ei oikeasti sano paljonkaan.
OIKEUKSIEN JULISTUS
Perustuslaki ei edes mainitse naisia,
saati sitten heidän oikeuksiaan.
Abigail Adams kehotti miestään John Adamsia -
muistamaan naiset, mutta näin ei tehty.
Sen piti olla "meidän, kansan" hallinto.
JOHTAJUUSKONFERENSSIN PRESIDENTTI SIVIILI- JA IHMISOIKEUDET
Naisia ei vain huomioitu.
Ei sillä, etteivätkö he pyytäneet, puhuneet, etteikö olisi kuiskailtu.
Sillä asiakirjalla ei vain ollut tarkoitus mullistaa sukupuolten suhteita.
Kun 14. lisäys hyväksyttiin,
kaikkien mielessä oli vain -
rotuun perustuva syrjintä.
Naiset toivoivat, ettei se pätisi vain afroamerikkalaisten asemaan,
vaan kaikkiin.
Eli jo ennen sisällissotaa -
ennen kuin 14:ttä lisäystä edes ajateltiin,
naiset olivat liikehtineet.
Naisliikkeen mielestä avioliitto -
oli eräänlainen naisten orjuus.
Ajatuksena oli, etteivät naiset päätä työstään -
eivätkä kehostaan.
He toivoivat, että 14. lisäys -
purkaisi kaikki statussuhteet.
Jos se voi tuoda tasa-arvon mustien ja valkoisten välille,
miksei se voisi tuoda sitä naisten ja miestenkin välille?
Heidän kauhukseen se ei huomioinut heitä lainkaan.
14:llä lisäyksellä oli tietty tarkoitus.
Se ei sisältänyt naisten tasa-arvoa.
14. lisäys ei tuonut heille oikeuksia.
Se piti tilanteen ennallaan.
14. lisäys keskittyi ainoastaan -
korjaamaan orjuuden vääryydet, ja naiset jätettiin huomiotta.
14:nnen lisäyksen laatijat eivät olleet feministejä.
Se oli onneton alku -
naisten oikeuksien edistämiselle, mitä tuli 14:teen lisäykseen.
Feministit olivat raivoissaan.
"Eivät naiset ole orjia olleet.
Ei heiltä ole tietoa kielletty.
Ei heitä ole halvennettu.
Ei heitä kohtaan ole sukupuoleen perustuvia ennakkoluuloja.
Päinvastoin, heitä kunnioitetaan ja rakastetaan,
jos he sen ansaitsevat."
Kun mietitään naisen roolia -
ja tärkeimpiä tapoja, joilla heitä alistettiin,
on aloitettava perheen laeista.
Kuten tapaoikeudellinen holhousoppi määräsi,
mies ja vaimo olivat yksi oikeushenkilö,
eli käytännössä mies.
Mies edusti naista julkisesti kaikessa.
Naisella ei ollut mitään laillista asemaa.
Naista ei ollut, hän ei voinut omistaa mitään.
Naista ei hyväksytty valamiehistöön.
Naisella ei ollut oikeutta omaan palkkaansa.
Hänellä ei ollut mitään peruskansalaisoikeuksia.
Miehen tehtävä oli toimia julkisissa tehtävissä -
ja ansaita palkkaa.
Naiset ovat arkoja. He kuuluvat kodin piiriin,
lapsia hoitamaan.
Kyse ei ollut vain sosiaalisista tabuista,
vaan yhteiskunnan instituutioiden asettamista virallisista rajoituksista.
Yksityinen piiri naisille, ja toinen miehille.
Julkinen elämä, työelämä, talouselämä.
Naiset tekivät kuitenkin kaikkensa,
jotta 14. lisäys ulottuisi heihin.
BRADWELL VS. ILLINOIS'N OSAVALTIO
"Naisilla on oikeus ajatella ja toimia yksilöinä.
Jos Taivaan Isä olisi halunnut toisin,
hän olisi pannut Eevan häkkiin ja antanut avaimen Aatamille."
Myra Bradwell oli nainen, joka asui Illinois'ssa.
Hän oli naimisissa mutta halusi juristiksi.
Hän vei juttunsa korkeimpaan oikeuteen asti -
vedoten siihen, että ne tapaoikeuden säännöt,
joiden mukaan naista ei nähtäisi koskaan juristina,
14. lisäys kertaheitolla kumosi.
Hän siis sanoi, että yksi kansalaisuuden etuoikeuksista,
jonka 14. lisäys tuo, on oikeus toimia asianajajana.
LISÄYS
Tämä uusi lisäys takasi kaikille kansalaisille vapauden,
eli miehiä ja naisia oli kohdeltava perustuslain nojalla tasa-arvoisesti.
Korkein oikeus luki 14:nnen lisäyksen tekstin -
ja totesi, että näin ei ole.
Se sanoi: "Ei, osavaltio saa syrjiä naisia sillä perusteella,
että naiset ovat luonnostaan erilaisia kuin miehet,
he ovat arempia."
"Mies on, tai hänen tulisi olla, naisen suojelija ja puolustaja.
Naisen sukupuolen luonnollisen arkuuden ja herkkyyden takia -
nainen on sopimaton moniin yhteiskunnan tehtäviin.
Naisten tärkein osa ja tehtävä -
on täyttää jalo ja hyvä vaimon ja äidin rooli.
Sellainen on Luojan laki."
Ei heillä ole tarvetta toimia julkisella alueella -
äänestäjinä, työntekijöinä tai minään.
Heidän tiensä on olla vaimoja ja äitejä, ja sillä tiellä heidän tulee pysyä.
Koko historia kiteytyi tähän päätökseen.
Kaikki syyt, joiden takia naisia oli -
kautta historian pidetty vähempinä tai erilaisina.
Kaikkia niitä käytettiin aseena,
kun torpattiin naisten yritykset saada yhtäläiset oikeudet.
Jos olisin ollut Myra Bradwell, kun kuulen, että naiseuteni vuoksi -
kohtaloni on sinetöity,
ja se on synnyttäminen, vaimous ja kodin hoitaminen,
olisin ollut suunniltani.
Tuomioistuin siis käytännössä -
sisällytti perustuslakiin syvästi patriarkaalisen -
maailmankäsityksen.
He näyttävät sanoneen: "Näin Jumala tämän tarkoitti."
Asioiden on oltava näin.
Ja jos sitä mennään sorkkimaan, yhteiskuntamme tuhoutuu.
Eli se kävi selväksi, ettei 14:stä lisäyksestä olisi nyt apua.
19. LISÄYS RATIFIOIDAAN
SUFFRAGETIT VOITTIVAT
26. elokuuta vuonna 1920 19. lisäys tuli virallisesti voimaan.
Piti odottaa vuoteen 1920, ennen kuin naiset saivat äänioikeuden.
Se tosiaan kesti.
Äänioikeudella on suuri merkitys heikommalle sukupolvelle,
sillä heistä tuli nyt laillisesti miesten veroisia.
Naisten oikeuksia ajavat uskoivat, että 19. lisäys -
poistaisi useimmat ellei kaikki esteet -
naisten tulolta julkiseen elämään.
Naisten yleisen äänioikeuden ansiosta naiset siirtyvät -
heille määrätystä paikasta kotona paikkaan auringossa.
Naiset saivat äänioikeuden,
mutta se ei saanut korkeinta oikeutta harkitsemaan uudelleen -
tulkintaansa 14:stä lisäyksestä ja tasavertaisuudesta lain edessä.
Kun naiset vetosivat oikeudessa 19:nteen lisäykseen -
haastaessaan muita rajoituksia,
tuomioistuimet käännyttivät heidät lähes aina pois sanoen:
"19. lisäys toi teille äänioikeuden,
mutta ei mitään muita erityisiä oikeuksia."
Se koski vain äänioikeutta.
He pyysivät tuomioistuimia hyväksymään aikojen muuttumisen,
hylkäämään menneiden aikojen patriarkaalisuuden -
ja tukemaan sukupuolten tasa-arvoa.
Vanhoja valkoisia miehiä kaikki.
Siis tietyn elämäntavan kyllästämiä, vanhoja valkoisia miehiä.
Näitä ajatuksia vastaan naisten on taisteltava jatkuvasti.
Sitä perustuslakiin sisällytettyä seksististä ja naisvihamielistä näkemystä.
Se logiikka, että lait ja osavaltio voivat suojella naisia,
toimi tekosyynä säännöille, jotka kielsivät naisilta -
työskentelyn tarjoilijoina baareissa.
"Yötyö vahingoittaa naisten terveyttä -
ja siten uhkaa turmella heidän luonnolliset toimintonsa -
ja saattaa heidät yöelämään kuuluville vaaroille ja pahuudelle alttiiksi."
Sillä perusteella laadittiin työsuojalakeja,
joilla rajoitettiin naisten viikoittaista työtuntimäärää.
"Vahingollisista seurauksista kärsivät enemmän naiset kuin miehet -
heidän herkemmän elimistönsä vuoksi."
Se takasi lain kaksinaismoralismin,
joka edelleen salli -
naisten laillisen alistamisen.
Näin pahaksi tilanne naisten ja oikeuden välillä meni.
Korkein oikeus ei ole aina ollut nykyisellä paikallaan.
Vuonna 1935 valtio etsi sille uutta kotia,
ettekä usko, mitä he tekivät saadakseen sen.
He valtasivat Kansallisen naispuolueen toimiston.
Siitä on kuva, kun liittovaltio -
ojentaa šekkiä Kansallisen naispuolueen juristille.
Naisen ilme kertoo:
"Otan nämä rahat.
Otan ne, mutta tiedät olevasi väärässä.
Olet täysin väärässä."
Ehkä se on kuvaavaa,
että korkein oikeus rakennettiin kirjaimellisesti sen liikkeen luille.
"Jokaisessa maassa on niin,
että edistyksen aste on sidoksissa naisten asemaan.
Jos maa on edistyksellinen, naisen asema on edistyksellinen."
19. lisäys ei toisi sukupuolten välistä tasa-arvoa.
Niinpä on palattava 14:nteen lisäykseen, koska mitä muuta…
Mitä muita vaihtoehtoja edes oli?
14. lisäys patsasteli nättinä -
tasavertaisuuspykälineen.
Osavaltiot eivät voisi evätä kansalaisilta lain suojaa.
TASAVERTAISUUS LAIN EDESSÄ
Naisten oli siis turvauduttava siihen epämääräiseen pykälään -
vedotessaan, että perustuslaki vaatii sukupuolten tasa-arvoa.
Tämä 70-luvun naisilla oli vastassaan, kun he taistelivat tasa-arvon puolesta.
Pauli Murraylle tämä on tuttu tarina.
Hän tiesi, että 14:stä lisäyksestä ei ole ennenkään naisille apua ollut.
1950-luvulla kansalaisliikkeen aikaan hän tiesi myös,
miten vaikeaa oli kumota Jim Crow -lait, ja mitä hän saavuttikaan.
Tämä nainen ei perääntynyt haasteesta,
kun tiesi tekevänsä oikein.
Kysymys siis kuului, miten saada korkein oikeus hyväksymään,
että tasavertaisuuspykälä pätisi sukupuoleen -
samalla tavalla kuin rotuun.
"Voitaisiin sanoa,
että samoin kuin mustien ja valkoisten erilliset koulut ovat epätasa-arvoisia,
luokittelu sukupuolen perusteella on nykypäivänä kohtuuton ja syrjivä."
Rodun ja sukupuolen rinnastamisesta -
tuli argumentointikeino.
"En väitä, että rotu ja sukupuoli olisivat sama asia.
Mutta sen sanon, että niissä on samankaltaisuuksia.
Ryhmillä on yhteisiä ongelmia,
kuten syrjintä työelämässä,
ja aliedustus hallintoelimissä."
Pauli Murray sanoi, että sukupuolikysymys -
on monin tavoin kuten rotu,
koska kyseessä on ihmisen muuttumaton piirre,
joka ei vaikuta heidän kykyynsä toimia yhteiskunnassa,
ja tätä argumenttia alkoi käyttää -
myös itse Ruth Bader Ginsburg.
RBG ansaitsee paremman esittelyn kuin mihin minä pystyn.
Pahamaineisesta RBG:stä tuli sellainen ilmiö,
että hänet täytyy esitellä näin…
"On selvää, että 14:nnen lisäyksen päätarkoitus -
oli rotusyrjinnän poistaminen,
koska ihonväri ei vaikuta ihmisen kykyihin.
Samoin sukupuoli, kuten rotu, on näkyvä, muuttumaton piirre,
joka ei vaikuta ihmisen kykyihin."
Ruth Bader Ginsburg oli tajuttoman päättäväinen juutalaisnainen -
Brooklynista.
Hän kävi Harvardin oikeustieteellisen -
yhtenä vuosikurssinsa yhdeksästä naisesta.
Kun hän valmistui juristiksi,
hänellä oli suuria vaikeuksia löytää tästä maasta tuomari,
joka palkkaisi hänet, sillä tuolloin tuomarit -
eivät palkanneet naisia.
Niinpä hän otti hoitaakseen sukupuolisyrjintätapauksia,
ja hänen ansiostaan korkein oikeus alkoi tutkia tarkemmin -
sukupuoleen perustuvia lakeja.
"Silloin useimmat tuomarit -
eivät yhdistäneet syrjintää -
naisten kohteluun.
He uskoivat oikeasti, että naisten asiat olivat mitä parhaiten.
Haasteena oli valistaa tuomarismiehiä,
saada heidät näkemään, ettei asia ihan niin ollut.
1970-luvulla -
naisten syrjintäkanteet toivat tapauksia tuomioistuimiin,
jotka koostuivat täysin miehistä.
Ruth Bader Ginsburg sanoi: "Kuulkaa.
Saadakseni sympatiaa ja huomiota korkeimman oikeuden miestuomareilta -
heille on näytettävä erilainen ihminen -
ja kerrottava toisenlainen tarina."
Hän valitsi mieskantajia,
joita syrjittiin sukupuolen perusteella.
Vuonna 1973 tapauksessa nimeltä Frontiero vs. Richardson -
Sharon Frontiero on armeijan palveluksessa,
eikä hän saa miehelleen asumistukea,
kun miespuoliset upseerit saavat.
Hän meni avustustoimistoon ja ihmetteli: "Tämä on pojat kummallista."
Hänelle vastattiin: "Ei se ole."
Jos oli miespuolisen ilmavoimien sotilaan puoliso,
perhe-edut sai automaattisesti.
Mutta jos oli mies ja ilmavoimien sotilaan puoliso,
joutui todistamaan, että on puolisonsa elättämä.
Tässä oli siis mies, joka haastoi sukupuoleen perustuvan lain -
sanoen, että se rikkoi 14:ssä lisäyksessä määrättyä yhtäläistä suojaa.
Ja he voittivat.
Tuomari Brennan kirjoitti tuomioistuimen päätöksen -
aloittaen puhumalla sen sukupuoleen liittyvistä päätöksistä.
"On totta, että naisten asema on viime vuosikymmeninä parantunut.
Sitä ei voi silti epäillä, etteivätkö naiset kohtaisi yhä laajaa syrjintää -
oppilaitoksissa, työmarkkinoilla -
ja poliittisella areenalla.
Maallamme on pitkä ja valitettava sukupuolisyrjinnän historia.
Perinteisesti naisten syrjimistä -
selitettiin romanttisella holhoamisella,
joka asetti naiset ei jalustalle, vaan häkkiin.
Nämä seikat huomioon ottaen -
on ajateltava, että sukupuoleen perustuva luokittelu,
kuten rotuun, muukalaisuuteen tai kansalliseen alkuperään perustuva,
on sinänsä kyseenalaista."
Eli tasavertaisuuspykälä -
salli juristien vedota ympäri maan:
"Ette te voi syyttä miehiä ja naisia eri tavoin kohdella.
Heillä on useimmiten oikeus samanlaiseen kohteluun."
Tuo tulkinta muutti lain ilmettä -
hyvin dramaattisella tavalla.
Se ei silti ottanut kantaa niihin moniin tilanteisiin,
joissa miehet ja naiset eivät olleet samassa tilanteessa.
Naisten tasa-arvo liittyy -
naisen mahdollisuuteen päättää omasta kehostaan.
Mutta tuolloin ja vuosikymmeniä sitä ennen tuomioistuimet eivät ajatelleet niin.
Saadakseen lisääntymisoikeudet 14:nnen nojalla -
naiset tarvitsivat aivan uuden juridisen taktiikan.
14:ttä lisäystä on siteerattu yhä uudestaan useissa -
lisääntymisoikeuksia koskevissa tapauksissa.
Ehkä huomiotaherättävin oli Buck vs. Bell,
kun Virginian osavaltio steriloi,
eli kirurgisesti leikkasi ja sitoi Carrie Buckin munanjohtimet.
Hän nosti jutun sanoen, että hänen oikeuksiaan rikottiin,
koska hän ei antanut lupaa.
Ja korkeimman oikeuden päätös -
perustui siihen iänikuiseen holhoavaan ajatukseen,
että lisääntyminen on naisen ainoa tehtävä,
ja jotain, mitä valtiolla on oikeus hallita ja kontrolloida.
Tämä tapahtui samaan aikaan, kun VIrginia hyväksyi Racial Integrity Actin.
Sen kirjoitti rotuhygieniakomitea,
ja sen tarkoitus oli säilyttää valkoinen rotu puhtaana.
Se kielsi valkoisia menemästä naimisiin muunrotuisten kanssa.
Se oli rotuhygienialaki.
Eli jos ei ollut varakas, valkoinen, naimisissa oleva maanomistaja,
geeneissä oli silloisen rotuhygieniaopin mukaan jotain ongelmallista,
jolloin lisääntyminen pitäisi kieltää.
Kuuluisa korkeimman oikeuden tuomari Oliver Wendell Holmes -
kirjoitti päätöksen jutussa Buck vastaan Bell -
sanoen, että Virginian osavaltio voi toimivaltansa rajoissa -
määrätä heikkomieliset steriloitavaksi.
Päätös oli sydämettömyydessään järkyttävä.
"Kolme sukupolvea vähäjärkisiä riittää."
Se tekee edelleenkin pahaa.
Se ei rikkonut Carrie Buckin oikeusturvaa,
ja korkeimman oikeuden mukaan osavaltio sai tehdä niin.
Se ei rikkonut 14:ttä lisäystä.
Miksi niin moni mies uskoo, että naisia pitää hallita ja suojella?
Koska naiset nähtiin omaisuutena. Omaisuus ei voi suojella itseään.
Ei lepotuoli voi varkaalle mitään.
Miehet selittivät tekosyytä biologialla.
Miehet näkivät naisen pienempänä ja heikompana.
Mieleltään ja keholtaan hauraana.
Kodin ulkopuolinen työ oli pitkään pääasiassa ruumiillista.
Mies saattoi sanoa olevansa fyysisesti vahvempi. Sillä sipuli.
Mutta 1920-luvulla kaikki alkoi muuttua. Miksi?
Teknologia.
Teknologian kehittyessä työ ei enää perustu vahvuuteen.
Eli miehen tekosyy ylivaltaan katoaa.
Naista ei voi kutsua omaisuudeksi, jos tämä on tehtaassa töissä.
Lepotuoli ei siihen pysty.
Teollinen vallankumous alkoi tuoda tasa-arvoa lähemmäksi.
Kellokortit viuhuivat,
ja kehitys kehittyi.
Puhelimet, kirjoituskoneet, tietokoneet.
Monet tietokoneinsinöörit olivat naisia.
Kaikkein tärkein teknologinen edistysaskel -
oli ehkäisy.
Ennen ehkäisyä naisten odotettiin kantavan kymmenisen lasta.
Kymmenen!
Pyörryn pelkästä ajatuksesta.
Tuokaa lepotuoli!
Kun naiset voivat itse päättää lastenhankinnasta,
tie tasa-arvoon on avoin.
Connecticutissa oli laki,
joka kielsi ehkäisyvälineiden käytön,
ja tuo laki oli ollut kirjoissa 1800-luvun lopulta lähtien.
Estelle Griswoldista tuli Connecticutin -
Planned Parenthood Leaguen johtaja.
Hän oli energinen ja valmis taisteluun -
saadakseen lain kumottua.
Hän avasi ehkäisyklinikan -
ja oli alusta asti hyvin äänekäs.
Hän jakeli lentolehtisiä.
Haluaisitteko pessaarin tai pillerit?
Täältä saa kaikkea.
Neuvomme, jaamme lääkkeitä, rikomme lakia.
Hän yritti tulla pidätetyksi.
Mielestäni on selvää, että tätä lakia ei voida valvoa.
Jatkamme,
ehkä laittomasti,
mutta jatkamme valistustyötämme ja lähetteiden tekemistä.
Onneksi hänen toiveensa pian toteutui,
ja Griswold vs. Connecticut lähti korkeimpaan oikeuteen.
Väitämme, että säädösten syrjivä luonne -
loukkaa yksityisyyden suojaa aviosuhteessa.
Kertoessaan korkeimman oikeuden kannan tuomari William O. Douglas -
keskittyi avioliiton yksityisyyteen.
"Sallisimmeko poliisin kaivella avioparien pyhiä makuuhuoneita -
ehkäisyvälineitä etsiäkseen?"
Tuo ajatus, että isoveli valvoisi avioparien makuuhuoneita,
sai korkeimman oikeuden päättämään, ettei osavaltio voi niin tehdä.
Tästä sai alkunsa yksityisyyden suoja.
Tuomari William O. Douglas on kirjoittanut, matkustanut -
ja patikoinut enemmän kuin kollegansa. Hän on ollut myös eniten naimisissa.
Nykyinen vaimo on Cathleen Heffernan.
Naimisiin mennessään nainen oli 23. Tuomari oli 67.
Vaimo on Douglasin neljäs.
Aiemmat olivat paljon häntä nuorempia.
Kongressiedustajat ovat pitäneet tästä tuohtuneita puheita.
Douglas vastaa, että hänen yksityiselämänsä ei kuulu muille.
Ei ehkä yllätä, että tuomari Douglas -
vetosi tässä vaiheessa avioliiton yksityisyyteen.
Hän taisi olla kolmannessa liitossaan. Hän siis uskoi yksityisyyteen.
Hän tiesi siitä paljon.
Douglasin ongelmana oli,
ettei perustuslaissa ollut koskaan -
eritelty yksityisyyden suojaa mitenkään.
Douglas alkoi miettiä tätä asiaa -
ja huomautti, että yksityisyyden käsite tulee liittää osaksi perustuslakia,
tai muut perustuslailliset oikeudet eivät käy järkeen.
Kolmas lisäys, joka kieltää sotilaiden majoittamisen kotona.
Siinä ei ole mitään järkeä, ellei oleteta -
että ihmisillä on kodeissaan oikeus yksityisyyteen.
Niinpä korkein oikeus liittää yksityisyyden suojan -
14:nteen lisäyksen Due Process -pykälään.
Se oli iso juttu, koska sen puolesta naisten oikeuksia ajavat -
olivat taistelleet ja taistelisivat jatkossakin.
Tätä ajatusta yksityisyydestä sovellettaisiin pian ihan uudella tavalla.
Ensimmäisenä numero 70-18, Roe vastaan Wade.
Norma Jean McCorvey.
Hän halusi abortin,
mutta se ei Texasissa onnistuisi.
Se oli laitonta. Se oli rikos.
Hän hankki asianajajan -
ja vei Texasin osavaltion oikeuteen yksityisyytensä rikkomisesta,
14:nnen lisäyksen nojalla.
Oikeus on aiemmin todennut,
että yksityisyydensuoja ei merkitse mitään,
ellei ihminen saa tehdä omia päätöksiään.
Jane Roen mukaan naisella on oikeus aborttiin -
koko raskauden ajan.
Korkein oikeus totesi,
että naisen lisääntymiseen liittyvän päätäntävallan -
ja sikiön etujen välillä on ristiriita.
Sikiö ei tietenkään voi puolustaa itseään,
joten osavaltio huolehtii siitä sen puolesta.
Emme pyydä tuomioistuinta päättämään, että abortti on hyvä.
Puolustamme täällä sitä,
että se, kantaako joku tietty nainen -
raskautensa loppuun asti vai keskeyttääkö sen,
on päätös, jonka tulee itse sen henkilön tehdä.
Hyvää iltaa. Merkittävä päätös.
Korkein oikeus laillisti tänään abortin.
Oikeuden mukaan päätös raskauden keskeyttämisestä -
kuuluu naiselle ja hänen lääkärilleen, ei valtiolle.
ARTIKLA XIV
Vapauden ajatus on ratkaiseva.
HENKEÄ, VAPAUTTA TAI OMAISUUTTA
Ei ollut mitenkään ilmiselvää,
että 14. lisäys kattaisi aborttioikeuden.
Siitä tuli kehittyvä prosessi.
Griswoldin jutussa alkunsa saanut yksityisyyden ajatus -
alkaa laajentua.
Korkein oikeus totesi: "En tiedä, mistä elämä alkaa."
Ettei sitä voi kukaan tietää.
Korkein oikeus siis sanoi:
"Annamme oikeuden yksityisyyteen raskauden alkuajaksi.
Päätät ruumiistasi silloin, mutta raskauden loppuaikana -
siitä päättää osavaltio, jos niin sopivaksi katsoo."
Oltiin siis edetty avioparien ehkäisyoikeudesta -
oikeuteen valita, hankkiiko abortin vai ei.
Asiat etenevät askel kerrallaan.
Se ei ehkä vaikuta itsestäänselvältä,
mutta sellainen perustuslaillinen prosessi on.
Tämä on suurenmoinen asia.
Uskon, että 22. tammikuuta 1973 jää historiaan.
LEIPÄÄ JA RUUSUJA
Mahdollisuus ehkäisyyn ja aborttiin -
yhdessä mullistivat naisten elämän.
Griswoldin ja Roen tapausten jälkeen -
naisia alkoi valmistua enemmän collegesta,
meni enemmän ammattikouluihin ja yliopistoihin,
ja naisten määrä työelämässä kasvoi.
ÄÄNESTÄ
Oman lisääntymisen sääntely on ehdottoman tärkeää -
naisten osallistumiselle maan talouselämään tasaveroisina kansalaisina.
Toisin kuin ennen, valtio ei siis enää -
kontrolloi jokaista osaa naisen elämästä,
vaan valtio alkoi suojella naisen vapautta.
Mutta ajattelevatko kaikki naiset näistä eduista samoin?
Mustat naiset eivät saaneet protestoida ja marssia valkoisten naisten kanssa.
SUFFRAGETTILIIKE
Tai jos marssitte kanssamme, teidän pitää marssia jonon hännillä.
Suffragettiliikkeen huomio oli sukupuolessa,
eikä rotukysymystä juuri huomioitu,
eikä näitä kahta asiaa haluttu yhdistää.
Katsotaan sitä asiaa myöhemmin. Siihen tullaan vielä.
Ensin meidän asiamme, sitten teidän,
koska teidän asianne on tiellä.
Se on aikaavievää ja tehotonta.
Emme pääse tavoitteeseen, jos ajattelemme kaikkien ongelmia.
Mustat naiset elävät risteämäkohdassa,
kuten asiaa kuvaamme.
Oli sukupuoliongelma ja rotuongelma.
Intersektionaalisuus ei ole uusi käsite,
mutta sen määritteli musta lakiasiantuntija -
Kimberlé Crenshaw.
Tuskin on sattumaa,
että moni vasta nyt kuulee siitä,
koska sen keksi musta nainen.
Intersektionaalisuus tuli esiin eräässä tapauksessa vuosia sitten,
kun afroamerikkalaiset naiset yrittivät nostaa kanteen -
työsyrjinnästä.
Kanteen kuullut tuomioistuin hylkäsi sen,
koska afroamerikkalaisia miehiä palkattiin ja ylennettiin,
ja valkoisia naisia palkattiin ja ylennettiin.
Rotusyrjintää ei siis pystytty todistamaan,
koska yritys kohteli mustia kelvollisesti, tosin vain miehiä.
Myöskään sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei nähty,
koska yhtiö palkkasi ja ylensi naisia, vaikkakin vain valkoisia.
Ongelma oli siinä, etteivät mustat naiset pystyneet vaateeseen yksin,
osin, koska tuomioistuin -
ei nähnyt, miten rasismi ja seksismi yhdessä usein -
tekevät mustien naisten kokemuksesta erilaisen.
Eikä sorto tule vain tuplana,
ei vain kaksinkertaisena.
Siinä risteyskohdassa -
on stereotypioita, kliseitä ja vaikeuksia, joihin vain mustat naiset törmäävät.
Kun Serena on tulinen tenniksessä,
tai Michelle Obama pitäessään puhetta,
meistä sanotaan "vihainen musta nainen".
Ihmiset, joilla on kaksi sorrettua identiteettiä tai useampia…
Alkuperäiskansojen, aasialais- ja Tyynenmeren saarten naisilla,
ja latinalaisnaisilla…
He eivät koe vain sortonsa summaa,
vaan he kokevat sorron eri muotoja.
Joku, jolla on enemmän kuin kaksi noista identiteeteistä,
esimerkiksi värillinen transnainen,
kokee elämässään monia risteäviä ennakkoluuloja,
joista syntyy ihan omanlaisensa sorto.
Minulla henkilökohtaisesti on kaksi ongelmaa,
toisin sanoen kaksi sisäänrakennettua ongelmaa.
Minun on aina huolehdittava, eikä vain teoriassa,
vaan minun on toimittava -
ja väistämättä tehtävä jotain rotujen vapauden eteen,
mutta myös seksuaalisen vapauden eteen,
koska ne kaksi asiaa, kuten usein sanon, kohtaavat minussa.
Ne kaksi kohtaavat jokaisessa,
joka on nainen ja kuuluu johonkin sorrettuun ryhmään,
tai vähemmistöön.
Pauli Murray on intersektionaalisuuden perikuva.
Hän tiedosti, että mustat naiset kohtaavat rotusyrjintää, kuten mustat miehet,
ja seksismiä, kuten valkoiset naiset.
Hän taisteli mustien naisten oikeuksista aikana, jolloin maailma ei heitä nähnyt,
ja paini oman sukupuoli-identiteettinsä ja suuntautumisensa kanssa.
Suuren osan aikuiselämästään Murray anoi mutta ei saanut testosteronihoitoa,
miettien, onko hän -
"yksi luonnon kokeiluista, tyttö, jonka olisi pitänyt olla poika".
Pauli tajusi, että rotu- ja sukupuolisyrjintä -
ovat käytännössä sama asia,
että ne molemmat rikkovat 14:nnen lisäyksen tasavertaisuuspykälää.
Olemme samanlaisempia kuin luulemmekaan.
Näemme sinut, Pauli Murray. Me näemme sinut.
NAISASIALIIKE - 1970-LUKU
Naisasialiike tuli rytinällä eetteriin.
On kaikenlaisia afroamerikkalaisia naisia,
chicana-naisia, aasialais-amerikkalaisia naisia, alkuperäiskansojen naisia,
jotka toimivat eri kansalaisoikeusjärjestöissä -
vaatien, että sukupuoli nostetaan -
sen ihmisoikeusaktivismin keskeiseksi asiaksi.
Jotain jännittävää muhi pinnan alla.
Stereotypiat, jotka pitivät naiset -
kodin piirissä, poissa julkisesta elämästä,
niitä vastaan nyt käytiin.
Voit olla jonkun vaimo, jonkun äiti, jonkun rakastaja.
Aina jonkun toisen jokin, mutta itse et kukaan.
Haluamme päättää omasta kehostamme ja kohtalostamme.
Ympäri Yhdysvaltoja voimistui liike,
josta muodostui feminismin toinen aalto.
Mustat, hispaanit, aasialaistaustaiset ja alkuperäiskansojen naiset,
joilla on syy vastustaa niitä lakeja ja saada ne kumottua.
Emme voi palata väittelyyn tärkeysjärjestyksestä.
On taisteltava kaikkien puolesta,
ei vain joidenkin.
70-luvulla, naisliikkeen voimistuessa,
se alkoi kertoa tarinaa Amerikasta, jossa miehet ja naiset ovat tasa-arvoisia.
Ja vaikka naiset olivatkin saaneet etuja 14:nnen nojalla,
paras keino vahvistaa se tarina on ratifioida uusi lisäys,
joka liittää sukupuolten tasa-arvon virallisesti osaksi perustuslakia.
Ongelmana oli se,
ettei perustuslakiin ollut koskaan kirjattu sitoutumista -
sukupuolten tasa-arvoon.
Olemme ikään kuin 14:nnen lisäyksen lapsipuolia.
Tarvittiin siis oma talo.
PERUSTUSLAIN TASA-ARVOLISÄYS
Toivottavasti tänä, äänioikeutemme 50-vuotisjuhlavuonna,
saamme päätökseen koko pitkän kampanjan -
naisten vapauttamiseksi valtion toimenpiteellä.
Kymmenen miljoonaa naista -
tukee tätä toimenpidettä kongressin edessä.
Eli 10 miljoonaa organisaatioidensa kautta yhdistynyttä naista.
Kansallinen naispuolue lobbaa 26:nnen lisäyksen puolesta,
jotta laki takaisi naisille tasavertaiset oikeudet.
Se lisäys tekisi naisista lain silmissä ensi kertaa kansalaisia.
Tarvitsemme oman lisäyksemme.
Tarvitsemme hetken, jolloin yhteiskunta jälleen yhdistyy,
kuten oletettavasti tapahtui 14:nnen lisäyksen aikaan,
ja myöntää, että suljimme naiset vääryydellä -
tasa-arvoisen kansalaisuuden ulkopuolelle.
Se on vastoin Amerikan kansalaisuuden syvimpiä velvollisuuksia,
ja se on korjattava.
TASA-ARVOLISÄYS KONGRESSIN ÄÄNESTYKSEEN
Tämä on se hetki, kun annamme naisille ja miehille -
samat mahdollisuudet nauttia Amerikan suuruudesta.
Lähtökohtana käytettiin -
pitkälti 14:nnen lisäyksen sanankäänteitä,
mutta naisten tasa-arvon vinkkelistä -
ja toistaen, että naiset ovat laissa tasa-arvoisia.
Eli 14:nnen lisäyksen rotua koskevat raamit päivitettiin -
kattamaan myös naiset.
Kongressi vahvistaa tasa-arvolisäyksen,
ja sitten kolmen neljäsosan osavaltioista on hyväksyttävä se,
jotta perustuslakiin voidaan tehdä lisäys.
Toistaiseksi 23 osavaltiota -
on ratifioinut perustuslain tasa-arvolisäyksen.
38 osavaltion on vahvistettava se, jotta siitä tulee laki.
KYLLÄ ERA:LLE!
Niinpä ERA kiiri ympäri maata.
Naiset järjestäytyvät.
Pelko ei saa pidätellä meitä.
Tasa-arvolisäys edustaa korkeinta amerikkalaista ihannetta:
jokaisen yksilön arvon tunnustamista.
Jokaisen naisen ja jokaisen miehen.
30 VALTIOTA RATIFIOINUT, 38 TARVITAAN
Naisten tasa-arvoa koskeva lisäys -
pääsi tänään kaksi askelta lähemmäksi perustuslakia.
Sen ratifioivat Oregon ja Minnesota.
Lisäys on hyväksytty…
Arvatkaa mitä? Menee varsin mukavasti.
Maine hyväksyi tänään tasa-arvonlisäyksen.
Vielä seitsemän osavaltion hyväksyntä, ja lisäys menee perustuslakiin.
Kun piti saada pari viimeistä osavaltiota,
tuli takaisku.
Muistutan, miten Aatamille kävi,
kun Eeva sai suostuteltua hänet haukkaamaan omenasta.
Meillä on pirun hyvä maa ja osavaltio.
Mitä vikaa siinä on? Miksi asioita pitää aina korjata?
Minulla on täällä 16-vuotias tytär.
En halua, että hänet värvätään.
Tasa-arvolisäyksen saadessa imua -
vastustajat alkoivat kertoa toista tarinaa naisten tasa-arvosta,
tarinaa, joka sai vastakaikua monissa amerikkalaisissa.
Ja se tehokkain osanen?
Tätä uutta tarinaa eivät kertoneet vain miehet.
Sitä kertoivat myös naiset.
Sitä takaiskua johti, ainakin pintapuolisesti, nainen.
Ei ihmisiä kohdella tasapuolisesti,
ja olisi hirveän epäreilua kohdella heitä tasapuolisesti.
Tasa-arvolisäyksen vastustamista johtaa -
kuuden lapsen kotiäiti Illinois'sta, Phyllis Schlafly.
Phyllis Schlafly Altonista, Illinois'sta.
Phyllis Schlafly.
Aivan sama.
Sanon vain Ilkeä Phyllis.
Maamme lait takaavat naimisissa olevalle naiselle upean aseman.
Hänellä on esimerkiksi laillinen oikeus olla miehensä elätettävänä.
Phyllis Schlafly kanavoi vuosisatoja vanhaa ajatusta,
että parempi suojeltuna kuin tasa-arvoisena.
Amerikkalaiset naiset ovat onnekkain ihmisryhmä koskaan.
Nainen voi avioitua lakien määrätessä,
että miehen tulee elättää häntä.
Tasa-arvolaki ei tuo naisille mitään oikeutta tai etua,
tai vapautta, jota heillä ei jo ole.
Phyllis.
Vastustaessaan tasa-arvolisäystä -
hän painotti, etteivät naiset sitä halua, eivät ainakaan kaikki.
Heitä eivät sukupuoliroolit haittaa.
He olivat tyytyväisiä elämäänsä,
ja tasa-arvolaki oli perhevastainen ja lapsivastainen,
ja perinteisten naisroolien vastainen.
Kirjeet ja puhelut tulivat pääasiassa -
vanhemmilta, keskipalkkaisilta, konservatiivisilta naisilta.
Haluan lapseni kunnioittavan isäänsä.
Heidän tulee tietää, että hän on perheen pää ja suojelijamme.
Sitä varten hän on,
nain hänet saadakseni turvaa.
Monen mielestä heistä tulisi liian tasa-arvoisia.
Sitä ei haluta,
ja he yrittävät estää läpimenon osavaltioissa, joissa lisäys -
on vielä lainsäätäjien käsissä.
Itse uskon, että sen lisäyksen vuoksi -
naiset voivat menettää heille hyödyllisiä ja asianmukaisia -
syrjinnän muotoja.
Republikaaninen puolue veti tukensa -
puolueohjelmastaan vuoden 1980 vaaleissa.
Poliittinen tuuli oli kääntynyt,
ja lopulta jäätiin kolmea osavaltiota vaille.
TASA-ARVOLISÄYS KAATUI
Taistelu tasa-arvolisäyksen ratifioinnista päättyi eilen kestettyään kymmenen vuotta.
Tasa-arvolisäyksen kannattajat kokoontuivat Valkoisen talon lähelle -
suremaan lisäyksen kaatumista.
Upea voitto vastoin kaikkea todennäköisyyttä!
Entä tasa-arvolisäyksen tulevaisuus?
Sillä ei ole tulevaisuutta.
Koska lakia ei ratifioitu,
meillä on yhä dokumentti,
joka ei totea, että mies- ja naiskansalaisia on pidettävä -
täysin tasa-arvoisina.
Voitteko selittää, mitä yhteistä on -
aborttikysymyksellä ja tasa-arvolisäyksellä?
Ensinnäkin ne, jotka ajavat tasa-arvolisäystä ja aborttia,
ovat 98%:isesti samoja ihmisiä.
Olen optimistinen.
Saanen aloittaa sanoen, että mielestäni Amerikka…
kokee 1980-luvulla, eritoten tällä vuosikymmenellä,
TV-SAARNAAJA
moraalisen ja hengellisen uudestisyntymisen.
1980-luvulle tultaessa asiat alkavat synketä.
Uusi oikeisto nousee valtaan, kun presidentiksi valitaan Ronald Reagan.
Silloin tuli pahasti takapakkia.
Uusi oikeisto keräsi kaikenlaisia voittoja -
saaden peruutettua joitakin oikeuksia,
joita kansa oli 60- ja 70-luvuilla vaatinut.
Asia on saamassa kuitenkin nostetta.
Satatuhatta marssijaa kulki läpi Washingtonin,
Amerikan suurimmassa abortinvastaisessa mielenosoituksessa.
Aborttirajoitukset ovat lisääntyneet nopeasti viimeisten 25:n vuoden aikana.
Joillakin hallintoalueilla on jäljellä yksi aborttiklinikka,
eli maaseutualueilla asuvat naiset jäivät -
ilman minkäänlaista toimijaa.
Eivätkä monet paikoista olleet vain aborttiklinikoita,
vaan niistä sai myös tavallisia naisten terveydenhuoltopalveluja.
Kun aborttiklinikka suljetaan,
ei menetetä vain juuri sitä palvelua.
Menetetään perusterveydenhuoltoa.
On hyväksytty monia lakeja,
joilla saadaan abortteja tekevien toiminnasta vaikeampaa ja kalliimpaa,
ja tarkoituksena on hävittää ne lakien avulla lopulta kokonaan.
KIELTÄKÄÄ ABORTIT
Kaksi tytärtäni ovat hyvin tietoisia, mitä heidän ympärillään tapahtuu.
He ovat työni vuoksi poliittisesti tiedostavia.
On vaikeaa yrittää löytää ratkaisuja -
ja syitä optimismiin.
Hoen heille: "Nousen joka päivä ylös taistelemaan.
En tiedä, miten käy tai mitä tulevaisuus tuo,
sanon teille, että taistelen teidän -
ja jokaisen pienen amerikkalaistytön puolesta."
KONTROLLISSA
"Se on osa historiaamme.
Surullinen osa historiaamme, mutta kiistatta osa sitä on se,
että 14:ttä lisäystä,
tuota suurenmoista lisäystä, joka muutti niin paljon,
eivät sen laatijat heti tarkoittaneet muuttamaan naisten asemaa.
Se salli järjestelmän, joka kielsi naisilta äänioikeuden.
Julkiset virat.
Omaisuuden naimisiin mentyään.
Olen tasa-arvolisäyksen puolestapuhuja -
tästä syystä.
Minulla on tytär ja tyttärentytär. Tiedän, mitä historiassa tapahtui.
Haluaisin, että tämän maan ja osavaltioiden lainsäätäjät -
nousevat ylös ja sanovat, me tunnemme sen historian.
Ilmoitamme suureen ääneen,
että miehet ja naiset ovat tasa-arvoisia lain edessä.
Haluaisin, että se lausunto löytyisi Yhdysvaltain perustuslaista."
KONTROLLOIMATON
Amerikkalaisina me odotamme, että edistys on lineaarista.
Että huonot asiat katoavat uusien tieltä.
Mutta viimeiset sata vuotta osoittavat, että taistelut muuttavat muotoaan,
eri suunnista putkahtaa asioita.
Takaiskuja tulee, edistystä tapahtuu.
Se on sotkuista, alati muuttuvaa ja alati kehittyvää toimintaa.
Mielestäni taistelu on yhtä suurta kuin sata vuotta sitten.
Se on vain erilaista.
Ei pidetä tuomioistuimia enää -
valkoisina ritareina ratsuineen naisten pelastajina.
Jos välität lisääntymisoikeuksista,
rajoittavat aborttilait tulevat rajoittavista osavaltioista.
Minun piti mennä tuomarin eteen,
ja hän päätti, olenko tarpeeksi kypsä tekemään abortin.
Oikeuteni aborttiin riippui jonkun toisen näkemyksestä minusta -
ja tulevaisuudestani.
Se oli pitkä, uuvuttava koettelemus, ja vielä naurettavampi,
koska mitään ei kyselty, kun sain tyttären 15-vuotiaana.
Miksi emme keskity enemmän siihen, että naiset asettuisivat ehdolle?
Meidän tulee ennakoivasti varmistaa, ettei näitä rajoittavia lakeja -
ensinnäkään mene osavaltioissa läpi.
Kyllä on kyllä ja ei on ei!
Me Too osoittaa, että lainsäädäntötoimet -
ovat olleet riittämättömiä.
Aina on pitänyt olla toisen suostumus.
Mutta Me Too on tehnyt turvallisemmaksi sanoa:
"Tämä ei käy."
Lopettakaa väkivalta, lopettakaa raiskaaminen!
Me Too -liike kääntää huomion lakien toimimattomuuteen -
ja vaatii ratkaisuja, mutta lakien ulkopuolelta.
Me Too tapahtuu sosiaalisessa mediassa.
Laeissa se ei näy mitenkään.
Mikseivät miehet vaadi naisille yhtäläisiä oikeuksia?
Koska miehetkin ovat eläneet patriarkaatissa.
"Voisitteko antaa meille vähän valtaanne?"
Sitä me miehiltä pyydämme, ja he sanovat: "En tiedä, haluanko.
En tiedä, haluanko jakaa sitä.
Mitä aiotte sillä tehdä?"
Toivon voivani vakuuttaa miehille,
että lupaan, että kun saamme valtaa, parannamme kaikkien elämää.
Hänen kehonsa, hänen valintansa! -Oma kehoni, oma valintani!
Jos ei pysty hallitsemaan kehoaan iholta sisäänpäin,
ei pysty hallitsemaan sitä iholta ulospäin.
Ei pysty hallitsemaan elämäänsä.
Tämä on naisten marssi.
Tämä Naisten marssi edustaa feminismin lupausta,
osallistavan ja intersektionaalisen feminismin,
joka kehottaa meitä kaikkia liittymään vastarintaan rasismia,
islamofobiaa, antisemitismiä,
ja naisvihaa vastaan.
Seison tässä edessänne anteeksi pyytelemättä amerikanmuslimina,
anteeksi pyytelemättä amerikanpalestiinalaisena.
Jos haluatte tietää, kuljetteko oikeaan suuntaan,
seuratkaa värillisiä naisia, siskot ja veljet.
Tiedämme, minne meidän pitää mennä, ja tiedämme, missä on oikeus,
koska kun taistelemme oikeuden puolesta,
taistelemme sen puolesta kaikkien ihmisten ja kaikkien yhteisöidemme edestä.
Virginiasta tuli tänään ratkaiseva 38. osavaltio,
joka ratifioi vuoden 1972 tasa-arvolisäyksen,
joka kieltää syrjinnän sukupuolen perusteella.
Olisi hieno ja ylpeä hetki -
jos naiset otettaisiin osaksi perustuslakia minun elinaikanani.
Taistelu tasa-arvolisäyksen puolesta on kestänyt vuosikymmeniä.
Olisi hienoa tietää, että ne naiset,
jotka taistelivat sen puolesta, näkisivät työnsä hedelmät.
Se olisi hurjan kaunista ja innostavaa.
Se on myös lahja, jonka annamme tuleville naissukupolville.
Tasa-arvolisäyksen saaminen osaksi perustuslakia -
olisi uskomaton askel eteenpäin maamme tasa-arvoisuuden tarinassa.
Se on 14:nnen lisäyksen luonnollinen jatke,
koska naiset eivät pyydä valtaa toisiinsa nähden,
eivätkä varsinkaan miehiin nähden,
vaan omaan elämäänsä.
Monen amerikkalaisen vastustusta tasa-arvoa kohtaan -
ovat määritelleet osin perinteiset avioliiton roolimallit,
se ajatus, että mies määrittää naisen elämän tämän puolesta.
Naisten oikeuksien lisääntyessä käsityksemme avioliitosta on muuttunut,
ja muuttuu koko ajan.
Yhä laajeneva avioliiton määritelmä johtaa toiseen 14:nnen taisteluun,
joka osoittaa, että 14. lisäys voi olla vielä suurempi osallistava voima,
jopa rakkauden voima.
Tekstitys: Päivi Vuoriaro