PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Strážník Darren Wilson nebude obviněn ze zastřelení Michaela Browna.
Lidí přibývá.
Intenzita se stupňuje.
Ale protest zůstává poklidný
a policie doufá, že to tak zůstane.
To úterý mě poprvé zasáhl slzný plyn.
Ne naposled, ale v ulicích Fergusonu to bylo poprvé.
Byla jste v centru dění. Co jste viděla?
Viděla jsem toho spoustu.
Především komunitu naplněnou hlubokým smutkem
a zoufalstvím.
Ruce vzhůru! Nestřílejte!
V ulicích se skandovalo: „Ruce vzhůru, nestřílejte!“
Slyšeli jsme totiž,
že Michael Brown měl ruce vzhůru, když ho Darren Wilson zastřelil.
Jde o systémovou nespravedlnost.
Dr. King kdysi řekl, že nepokoje jsou jazykem opomíjených.
Už toho mám dost!
NESTŘÍLEJTE
Ruce vzhůru, nestřílejte! Na životech černochů záleží!
Vezmeme současný protest, který vychází z protestů v minulosti,
a označíme ho za neukázněný, netrpělivý,
aniž bychom si vzpomněli, kdo nám dal návod.
Dr. King nechtěl, abychom dostali víc než ostatní.
Mluvil o tom, co nám společnost dluží.
Zasloužíme si všechna nezcizitelná práva, co jste nám slíbili.
Kdykoli si přehlížení lidé troufnou bojovat za spravedlnost,
je jim řečeno, ať počkají.
Počkejte, zpomalte…
Často se lidí ptám:
„Jak se tedy máme postavit za svá práva?
Nechcete, abychom protestovali v našich ulicích.
Abychom přerušovali fotbalové zápasy.
Abychom blokovali dopravu.
Abychom blokovali dálnice.
Nesmíme se za svá práva postavit ani si kleknout.
Neexistuje přijatelná forma protestu,
když jste pokaždé ochotní jen říct, ať počkám.“
ČEKÁNÍ
Roku 1863 podepsal prezident Lincoln Dekret o zrušení otroctví
a osvobodil všechny zotročené lidi na Jihu.
V roce 1868 je schválen 14. dodatek.
Všichni američtí občané jsou si teď před zákonem rovni.
A černoši jsou teď formálně vzato plnohodnotní občané.
Jenže tak to nebylo.
POLICIE PORUŠUJE 14. DODATEK
Ještě v 50. letech platí,
že kdykoli se Afroameričané přihlásí o svá práva daná 14. dodatkem,
ať jde o řádný proces, stejnou ochranu, či jakýkoli jiný posun,
je jim řečeno, ať počkají.
Počkají dokdy?
EMANCIPACE PLATÍ K 1. LEDNU 1863
Když vám někdo něco slíbí,
a ani po 100 letech to nedodrží,
může to být lehce frustrující.
Chceme všechna práva. A to hned teď!
ČEKÁRNA PRO ČERNOCHY
Jak se to stalo?
Následovně.
Jižanské vlády se snažily přijít na to,
jak 14. dodatek obejít.
ČLÁNEK XIV.
A jako nejefektivnější se ukázalo vzít myšlenku stejné ochrany…
STEJNÁ OCHRANA
…a překroutit ji v princip „odděleni, ale rovni“.
Něco jako: „Dobře, budeme si rovni, ale rozdělíme se.“
Ani Nejvyšší soud slova 14. dodatku nepotvrdil.
BIRMINGHAM ZRAZEN, NE PORAŽEN
Naopak souhlasil s jižanskými vládami.
A tak nastalo období segregace.
PRO ČERNOCHY
Nic jako „odděleni, ale rovni“ samozřejmě neexistuje ani nikdy neexistovalo.
Jen to jižanům umožnilo zavést přísný rasový kastovní systém.
FOND PRÁVNÍ OCHRANY A VZDĚLÁVÁNÍ NAACP
Formu právního apartheidu.
„ODDĚLENI, ALE ROVNI“
Vytlačovaní černoši žili skoro jako otroci.
Nemohli do stejných restaurací, kin.
PROFESORKA PRÁVA
Hotelů, vlaků, čekáren…
ČEKÁRNA PRO ČERNOCHY VNITROSTÁTNÍ CESTY
Dobrá práce se dala sehnat v továrnách.
Černoši tam ale pracovat nemohli.
Trpěli ekonomickou nerovností,
měli omezený přístup k práci,
která by jim pomohla přežít a prosperovat.
BĚLOŠI
ČERNOŠI
Jižané se snažili obnovit ducha otroctví.
Posilovali narativ o rozdílnosti ras.
Řada bělochů říká…
ADVOKÁT
…že i ten nejhloupější farmář na světě ví,
že když má bílá a černá kuřata,
černým se daří líp, pokud jsou na jednom dvoře,
a bílým se daří líp na odděleném dvoře.
Je to pro oba druhy lepší.
Symboly segregace známe.
Pítka, toalety, bazény.
Ale následky jsou vidět v celé Americe.
Myslím, že by neměli být utlačovaní.
V NAŠÍ BÍLÉ KOMUNITĚ CHCEME BĚLOCHY
Ale přestěhovala jsem se sem hlavně proto, že to byla bílá komunita.
Desítky let černochům hrozilo násilí, jejich školy chátraly,
měli méně pracovních příležitostí, půjček, domů.
Nemohli si tak vybudovat mezigenerační bohatství
a šplhat po ekonomickém žebříčku.
Tenhle způsob života k nám patří.
Čím víc se nás snaží do něčeho nutit,
tím horší přijde reakce.
Takže segregace nebyla jen o pítkách.
Byla to klec a bílá Amerika nehodlala vydat klíč.
Čtrnáctý dodatek byl vykostěn, rozcupován.
Myšlenka, že jsme všichni občané
a jsme si před zákonem rovni, ustoupila do pozadí.
MÍSTA PRO ČERNOCHY VZADU
Převládla myšlenka,
že Afroameričané nemají právo očekávat rovné zacházení.
Afroameričané byli zklamaní, že se slib daný 14. dodatkem nenaplnil.
HISTORIČKA, HOPKINSOVA UNIVERZITA
SEGREGACE NAVŽDY
Představa rovnosti a práv daných 14. dodatkem
se nikdy nezhmotnila.
Bylo třeba 14. dodatek zefektivnit.
PROFESORKA PRÁVA
VCHOD PRO ČERNOCHY
Thurgood Marshall, pravnuk otroka,
první černošský soudce Nejvyššího soudu USA,
si za asistence své ženy obléká talár.
Marshall byl skvělý,
věřil si, byl to suverén.
A výjimečný muž.
„Čtrnáctý dodatek a jeho velkolepý ideál rovnosti podle zákona
znamenaly pouze to, co byla každá další generace ochotna připustit.
Teď je zásadní jiný druh aktivismu,
aktivismus usilující o spravedlnost.“
Thurgood Marshall pocházel ze segregovaného státu,
a přesto se zapsal do dějin
jako první černošský soudce Nejvyššího soudu.
Jeho cesta se částečně opírá o jeden z odkazů rekonstrukce
a 14. dodatku.
Černošské vysoké školy.
Vyrůstal v západním Baltimoru,
ale na práva na Marylandskou univerzitu jít nemohl,
černochy tam nepřijímali.
A tak skončil na Howardově univerzitě.
HOCH Z BALTIMORU DOKONČIL PRÁVA
Proděkanem fakulty byl Charles Hamilton Houston,
asi nejnadanější právník 20. století.
Začal vést a rozvíjet skupinu mladých afroamerických právníků.
Vštěpoval jim myšlenku,
že jako mladí černošští právníci mají za úkol hledat spravedlnost.
Houston a Marshall se rozhodli zpochybnit doktrínu „odděleni, ale rovni“
a u Nejvyššího soudu vyhrávali případ za případem.
Napadli segregaci na Právnické fakultě Univerzity v Missouri a případ vyhráli.
A probojovávali se systémem dál,
napadali segregaci ve vyšším vzdělávání.
V postgraduálním studiu, na farmaceutické, právnické fakultě…
Ale celou dobu pomýšleli na napadení segregace na základních
a středních školách.
Tohle je Larry. A tohle je jeho škola.
Rozsáhlé budovy, rozsáhlé pozemky.
A tohle je Tad. Také žije v Clarksdale.
Tohle je Tadova škola.
Přeplněná, zchátralá.
JIH A SEGREGACE
Mezi největší překážky patřila představa,
že segregace ničemu neškodí,
jde jen o pocit černochů.
Řada lidí udržovala klam,
že černoši chtějí být s černochy a my chceme být se svými lidmi,
a dokud jsme si rovni, co je na tom?
Proč vadí, že žijeme odděleně?
Segregace byla a je způsob,
jakým společnost nějaké skupině lidí říká,
že jsou méněcenní.
Aby Nejvyššímu soudu dokázal, že oddělené si nikdy nemůže být rovné,
musí Thurgood Marshall ukázat emocionální dopady segregace.
Použije experiment s panenkami.
Ve 40. letech psychologové Kenneth a Mamie Clarkovi
ukazovali dětem dvě identické panenky,
jedna však byla bílá a druhá černá.
Položili dětem otázku:
„Která panenka je dobrá a která špatná?“
Většina dětí, bez ohledu na rasu,
označila za dobrou bílou panenku a za špatnou tu černou.
Takhle to děti cítily.
Takhle rychle a hluboko vštěpuje segregace dětem do hlavy rasismus.
Ty děti se považovaly za méněcenné.
Přijaly méněcennost jako součást reality.
I když jsem vědec,
rozhodilo mě to.
Thurgood Marshall tvrdil,
že aby bylo možné prokázat porušení 14. dodatku,
je potřeba důkaz o negativních dopadech segregace.
Kenneth a Mamie Clarkovi ukázali,
že segregace vysílá signál o podřadnosti.
Černošští školáci se v podstatě ztotožnili s ideou bělošské nadřazenosti.
Marshall a jeho tým jsou nyní připraveni soudně napadnout segregaci
na základních a středních školách.
MCLAURIN VS. OKLAHOMSKÁ RADA
BROWN VS. ŠKOLNÍ RADA
„Každá segregace, která má za cíl vytvořit třídní nebo kastovní zákony…
ZAKLADATEL A ŘEDITEL FONDU NAACP
…je sama o sobě porušením 14. dodatku.“
Nyní je soud připraven podívat se na společenský význam zákonů vyžadujících,
aby černoši a běloši chodili do různých škol.
Co to znamená mít černošské školy?
Co to znamená mít bělošské školy?
Jaký signál to vysílá?
Segregace zasáhla srdce i mysl černošských dětí
a podkopala jejich schopnost podílet se na demokracii.
Ač je Dred Scott jedno z nejvýznamnějších rozhodnutí Nejvyššího soudu,
svým významem ho možná předčí Brown versus školní rada.
17. KVĚTEN BROWN VS. ŠKOLNÍ RADA ROZHODNUT
SOUDCE NEJVYŠŠÍHO SOUDU
„Vzdělávání je dnes asi nejdůležitější funkcí místních vlád.
Tvoří základ zodpovědného občanství.
Taková příležitost je právem,
které musí být k dispozici všem za rovných podmínek.
Došli jsme k závěru, že ve veřejném vzdělávání
nemá doktrína ‚odděleni, ale rovni‘ místo.
Oddělená školská zařízení jsou už z podstaty nerovná.“
SEGREGACE ZAKÁZÁNA
ROZHODNUTÍ JE JEDNOHLASNÉ
To je začátek konce právní segregace v naší zemi.
To rozhodnutí podporuje demokracii a občanství.
Je to revoluce,
hlavně ze strany černošských právníků.
ADVOKÁTKA
OBHÁJKYNĚ OBČANSKÝCH PRÁV
PRÁVNÍ TÝM PŘÍPADU
Věřili, že v právu vždy existuje možnost
znovu objevit pravý význam stejné ochrany a občanství.
Nejvyšší soud si začíná uvědomovat, že mezi slovy 14. dodatku
a tím, co se děje v našem národě, je silný rozpor.
SOUD ZAKÁZAL SEGREGACI VE STÁTNÍCH ŠKOLÁCH
Bylo hodně důvodů k oslavám, ale také k obavám.
A jako přesnější se ukázaly obavy.
Jih na to rozhodnutí řekl „nikdy“.
CHCEME BÍLOU ŠKOLU
Zvedl se masivní odpor.
To nejsou má slova, tak se tomu říkalo. „Masivní odpor“.
Jste srdcem a nezdolným jádrem odporu.
Nesmíme je podceňovat.
Byl to zarážející okamžik našich dějin.
V okrese Prince Edward County ve Virginii
radši na pět let zavřeli státní školy, než aby dovolili integraci.
Nejvyšší soud sice rozhodl,
ale některé samosprávy se jeho rozhodnutí neustále vzpíraly.
ŠKOLA POUZE PRO BĚLOCHY
Co uděláte,
když vám ani rozhodnutí Nejvyššího soudu nezaručí změnu, kterou vám země dluží?
Budete čekat?
Snít?
Nebo si vyhrnete rukávy a přihlásíte se o svá práva,
i když vás to může stát život?
Případ Brownových dává lidem jasně najevo,
že mají bojovat.
Obyčejní lidé se rozhodnou zapojit.
A formuje se velmi silné lidové hnutí.
To rozhodnutí padlo roku 1954.
O rok později zabili dospělí bílí muži 14letého chlapce Emmetta Tilla.
Za to, že údajně pískal na bílou ženu.
K jeho rakvi přišlo přes 10 000 lidí.
Matka ji nechala otevřenou,
aby „veřejnost viděla, co udělali mému synovi“.
Jsem Rosa Parksová. Žiju v Montgomery v Alabamě.
V roce 1955 se Rosa Parksová rozhodla, že se nevzdá svého místa v autobuse.
A zrodilo se hnutí za občanská práva.
NEGŘI VEN!
Až do začátku 60. let to vůbec nebylo snadné,
byl potřeba nějaký průlom.
Všichni víme, kdo je Rosa Parksová. Je to hrdinka.
Odmítla jít do zadní části autobusu, rapuje o ní i skupina Outkast.
Hodně se tam opakuje „uh-huh“ a „yeah, yeah“ a zbytek je historie, že?
Kdyby to bylo vše, nestál bych tu.
Do autobusu opravdu nastoupila a řidič ji vážně požádal, aby šla dozadu.
Povídá: „Tady jste v Alabamě, madam.
U nás platí segregační zákony.“
A ona: „Už toho mám dost. Rozhodně vstávat nehodlám.“
A tento prostý čin spustí lavinu.
Každý, kdo souhlasí, ať se postaví!
Černochy v Montgomery to povzbudí,
boj za zrušení segregace nabírá spád.
S manželem jsou vyvrhelové. Neseženou práci.
Ona odjede do Detroitu, dělá sekretářku.
Setkává se s kupou nespravedlností.
Řekne si: „Zvrátím to. Když máme svobodnou duši, budeme mít i tělo.“
Jedná se stejným zápalem jako tehdy v autobuse
a navždy se zapíše do našich pamětí.
PRÁVA ROVNOST
Nežádala, abychom ji následovali.
Chtěla jen, abychom hájili to, co je správné.
„Segregace nadělala mezi černochy spoušť.
Někdy je těžké určit, které rány jsou hlubší.
Zda ty na těle, nebo ty na duši.
Jen černoši dokážou pochopit sociální trauma,
které segregace způsobuje.
Každá konfrontace s uvalenými restrikcemi
znamená další emocionální bitvu v nekonečné válce.
Budeme dál žádat spravedlnost,
protože skrz naše opakované požadavky
promlouvá Bůh i odkaz našeho národa.“
Po bojkotu autobusové dopravy v Montgomery
se Martin Luther King dostává do popředí jako vůdčí osobnost.
V pouhých 26 letech.
Ale i v tak mladém věku se dr. King věci plně oddá.
Dejte těm lidem, co jim dlužíme
a na co mají dle Boha i ústavy právo.
A roku 1963 je jeho oddanost podrobena zkoušce,
protože teď musí přesvědčit prezidenta.
Dobrý večer. Senátor John F. Kennedy.
PROSINEC
KENNEDYHO PREZIDENTSKÁ KAMPAŇ
Nebudu spokojený, dokud každý Američan nebude mít všechna svá ústavní práva.
Podle mě máme na víc.
Když Kennedy kandidoval v roce 1960 na prezidenta,
černoši mu začali vyjadřovat podporu,
protože projevil soucit s hnutím za občanská práva.
A když přišly volby,
dostavili se v obrovském počtu.
Jenže záhy po nástupu do funkce začal couvat.
AUTOR
Sovětský svaz učinil průlom ve vesmíru
a to lidi přimělo přemýšlet, jestli jsme ve vědě první.
Každý, kdo četl noviny, i všichni Američané museli dojít k závěru,
že Spojené státy už nemají takové jméno jako před 10 či 20 lety.
Hnutí za občanská práva…
OBČANSKOPRÁVNÍ AKTIVISTKA/EXPERTKA
…ho moc nezajímalo.
Stojí před námi otázka, zda dokáže v další generaci zvítězit svoboda,
nebo uspějí komunisté.
To je to zásadní.
Kennedy kampaň stavěl hlavně na studené válce.
Viděl v hnutí jakousi brzdu ve vedení této války.
První dva roky vlády se tak toho moc nezměnilo.
HISTORIK, KOLUMBIJSKÁ UNIVERZITA
Černoši věřili, že Kennedy byl zvolen díky nim,
a chtěli, aby dluh splatil.
Myslím, že nastal čas, aby prezident Spojených států
podepsal dekret,
který zakáže segregaci nebo ji prohlásí za protiústavní
na základě 14. dodatku ústavy.
Brownův případ soud rozhodl před více než deseti lety,
a většina černošských dětí, které byly tehdy segregované…
DESEGREGACI, HNED!
…stále chodila do jednorasových škol.
Takže bylo zřejmé, že boj zdaleka neskončil.
Jak se blížil rok 1963, řada lidí si uvědomovala,
že od vydání Lincolnova Dekretu o zrušení otroctví uběhlo už celé století.
Martin Luther King chtěl,
aby prezident Kennedy vydal další dekret,
který by zakázal segregaci v celé zemi.
Jedním tahem pera
mohl lidem vynahradit odepření ochrany a práv daných 14. dodatkem.
King plní roli, kterou v 19. století sehrál Frederick Douglass.
Říká: „Neřídíte se svými nejvyššími ideály.“
Musím říct, že prezident Kennedy neudělal dost.
Musíme mu připomenout, že jsme ho zvolili.
Dr. King chtěl Američanům připomenout,
že tohle vše jsme už říkali a neuspěli,
takže teď je čas to zopakovat a uspět.
V roce 1962 předal King prezidentovi k podpisu
návrh nového emancipačního dekretu.
Kennedy ho odmítl podepsat.
V řadě ohledů mu to přišlo moc troufalé.
Nesnažil se být Lincolnem.
Chtěl raději vyčkat.
HISTORIK, MARYLANDSKÁ UNIVERZITA
A boj za změnu přibrzdit.
King byl přesvědčený, že čekat je nebezpečné.
Viděl a cítil emocionální a psychickou újmu způsobenou segregací.
Ekonomickou nerovnost.
Omezené příležitosti.
S každým dnem, kdy King a aktivisté za občanská práva otáleli,
černoši trpěli o den déle.
KVŮLI SEGREGACI NEMŮŽU DO ŠKOLY
Proč segregace pokračuje, i když je údajně nezákonná?
Proč s ní rasisté nepřestanou? Určitě je za tím něco víc.
Je to tím, jak někteří běloši v té době černochy vnímají.
Jako kaz či skvrnu na společnosti.
Vezměme si tzv. pravidlo jedné kapky.
V tehdejším sociálním a právním systému
z vás jedna kapka černé krve dělala černocha.
Co to znamená?
Že bílé děti vyrůstají s představou, že když se dotknou černocha,
chytí to také.
A že běloši by radši do bazénu nalili kyselinu,
než aby tam pustili černošské děti.
Chápete to? Radši by ho zamořili skutečným jedem,
než žili vedle toho imaginárního.
Tohle totiž princip jedné kapky v jádru znamená.
Že černošství je mor.
Ovšemže se běloši brání integraci,
mají strach, že se nakazí.
Tak to s předsudky chodí.
Přimějí nás věřit nějakému naprostému nesmyslu,
třeba že být černý je nemoc, abychom si nevšimli skutečné nemoci,
která naši společnost dlouho sužuje.
Rasismu.
To je ta nemoc.
Co?
CHCE TO KURÁŽ! WALLACE JI MÁ! A VY?
Mezi tváře tohoto odporu vůči integraci
patří guvernér Alabamy George Wallace.
Nezdráhá se napadnout 14. dodatek, aby zachoval nadvládu bělochů.
INAUGURACE GUVERNÉRA
Guvernér Wallace.
Vstává a zdraví.
Wallace byl klasický alabamský populista.
Takže stál za prostým lidem, jen dokud šlo o bělochy.
PROFESOR PRÁVA, BALTIMORSKÁ UNIVERZITA
Jih napadli prospěchářští supové a federální jednotky,
aby mohl být přijat nechvalně proslulý 14. dodatek.
Je důležité mít na paměti, že Jih obecně zaujal ke 14. dodatku stejný postoj.
Dá se shrnout tak, že federální vláda nemůže státům říkat, co mají dělat.
Tenhle argument jsem jako malý slýchal často.
Čtrnáctý dodatek je podvod. Nebyl přijat dle pravidel.
Státy ho nemusí dodržovat.
A já říkám segregace dnes,
segregace zítra
a segregace navždy!
Tato desegregační nařízení porušují práva států.
Kategoricky je odmítl.
Federální rozkazy k desegregaci škol neuposlechneme.
BOJOVNÍK ZA PRÁVA STÁTŮ
Řekl, že když bude chtít nějaký černoch jít na některou z univerzit v Alabamě,
sám se postaví do dveří a nepustí ho.
Každý den se k volbám přišly registrovat tisíce černochů.
Kingovi agitátoři se neustále potýkali s odporem bělochů.
Snažíte se ty lidi zastrašit,
necháváte je stát venku v dešti, aby se nezaregistrovali.
Ale my se zaregistrujeme,
protože jako občané Spojených států na to máme právo.
Nenásilné chování způsobuje rozvrat tím,
že když vás někdo napadne, vy jeho rány přijmete.
Plánujete věci tak, aby vás lidé chtěli napadnout.
Síla nenásilí vychází z konfrontace s nespravedlností.
ŘEDITEL KINGOVA INSTITUTU
Posiluje se tím rozpor.
Vy se snažíte o změnu,
a oni se snaží změně odolat.
Dr. King často říkal, že hodně lidí chtělo, aby obnovil pořádek,
protože občanská neposlušnost je chaotická.
Jenže my musíme vytvořit krizi,
jinak si budou privilegovaní dál hledět svého a dělat,
jako by nespravedlnost neexistovala.
Nespravedlnost lze řešit třemi způsoby.
Otrocky ji přijmout…
OBČANSKOPRÁVNÍ STRATÉG
…čelit jí se zbraní,
nebo použít nenásilí.
Bože.
Bayard Rustin byl muž mnoha talentů.
King utvořil koalici.
Spojil se s dalšími aktivisty, jako je Bayard Rustin.
Bayard byl pacifista
a tehdy jeden z předních intelektuálů hnutí za občanská práva.
Člověk je odkázán na své tělo a ducha.
Použije je, když vše ostatní selže.
Jméno Bayard Rustin jste asi nikdy neslyšeli.
Rustin spolupracoval s Kingem,
dokonce ho seznámil s myšlenkou nenásilného odporu.
Proč ho tedy neznáme?
Protože neskrýval, že je gay,
což bylo v té době považováno za duševní poruchu a zločin.
Byl vytlačen na okraj hnutí, kterému zasvětil celý svůj život.
Jednou řekl: „V každé komunitě potřebujeme skupinu andělských buřičů.
Naše jediná zbraň je naše tělo
a vklíníme ho do míst, aby se kola přestala točit.“
Bayard Rustin byl andělský buřič.
KENNEDYHO KAMPAŇ
Rok 1963 je velmi důležitý.
Pro celou zemi i pro celý svět.
Kingovi začíná řada lidí oponovat,
že moc tlačí na pilu, že na to jde moc rychle.
Tento názor a fakt,
že od zrušení otroctví uplynulo 100 let,
je pro něj tak trochu matoucí spojení.
Aby hnutí dostal na správnou cestu,
potřebuje federální vládu přimět k činu.
Chce vytvořit situaci, na kterou Kennedy bude muset reagovat.
Chce vyvolat krizi tím, že navštíví místo, kde je segregace nejsilnější.
VAŠE BIRMINGHAMSKÉ POLICEJNÍ ODDĚLENÍ
Město Birmingham pracuje pro své občany mnoha způsoby.
Nejvíce místní policejní oddělení.
Policie pod Bullem Connorem byla pověstná svou brutalitou.
Pes se nezastaví, dokud nesplní rozkaz a svůj úkol.
V srpnu mě odvlekli do vězení.
Zacházeli se mnou tak drsně, že mi roztrhali šaty.
Birminghamu se přezdívalo americký Johannesburg.
Bělochy a černochy musíte držet zvlášť!
Nechte to na bezpečnostních složkách, proto je máte.
Černoši nemohli pracovat v obchodech v centru.
Velmi často čelili násilí.
Pokud jde o mě, život v Birminghamu je peklo.
Birminghamu se přezdívalo Bombingham,
protože tam často docházelo k dynamitovým útokům na černošské rodiny,
na aktivisty, na každého černocha, který podle bílých jižanů překročil mez.
„Mezi mé nejranější vzpomínky z dětství patří zvuk vybuchujícího dynamitu.
BIRMINGHAMSKÁ RODAČKA, BOJOVNICE ZA OBČANSKÁ PRÁVA
Terorismus je součástí naší historie. Není nám cizí.“
Bull Connor často vystupoval v rádiu a prohlašoval věci typu:
„Negři se přestěhovali do bílé čtvrti.
Dneska můžeme čekat krveprolití.“
A to samozřejmě nastalo.
Černošské komunity domácí terorismus dobře znají.
Kdykoli jsme v dějinách usilovali o změnu,
následovalo násilí.
Nejlépe je to vidět v „Bombinghamu“.
ŠESTÝ BOMBOVÝ ÚTOK
Ku-klux-klan odpaloval domy a kostely,
aby černochy potrestal za pořádání aktivistických setkání.
A žádná vládní agentura,
ani policie, ani armáda, ani Národní garda, je nezastavila.
Nic teroristy nepovzbudí víc než systém záměrně ignorující jejich existenci.
„Birmingham je symbolem zarytého vzdoru vůči integraci.
Pokud dosáhneme průlomu v Birminghamu
a strhneme zdi segregace tam,
ukážeme tím celému Jihu,
že se integraci nemůže dál bránit.“
JSME RÁDI, ŽE JSTE V BIRMINGHAMU
Nezastavujte.
Během protestů v Birminghamu Bull Connor lidi prostě zatýkal a zavíral.
Protesty ale nezískaly potřebnou publicitu,
která by vyslala vzkaz Johnu Kennedymu.
Takže téměř ze zoufalství se King rozhodl, že se musí nechat zavřít.
Vede pochod,
zatknou ho
a v tu chvíli začne mít obavy,
že kampaň v Birminghamu možná nevyjde.
DEMONSTRANTI ZATČENI
Čte si reakci bílých náboženských vůdců.
BÍLÍ DUCHOVNÍ NABÁDAJÍ K UKONČENÍ PROTESTŮ
A velmi se rozčílí.
Myslel si, že náboženští vůdci budou jedni z těch,
kdo ho podpoří.
„Apelujeme na bílé i černé spoluobčany,
aby dodržovali zásady práva, pořádku a zdravého rozumu.
Chápeme přirozenou netrpělivost lidí,
kteří mají pocit, že jejich naděje se plní pomalu.
Ale jsme přesvědčeni, že tyto demonstrace jsou nerozvážné a špatně načasované.“
Dopis duchovní napsali v domnění,
že větší reakce nepřijde.
Dostali však legendární vzkaz žádající spravedlnost,
napsaný přímo ve vězení.
„Drazí duchovní bratři,
sedím v Birminghamské věznici a narazil jsem na vaše nedávné prohlášení
označující mé současné jednání za nerozvážné a špatně načasované.“
Začal psát na útržky toaletního papíru a novin.
Dozorce mu nedal žádný papír, na který by mohl psát.
Nemohl se spoléhat na žádné knihy. Jen na svou paměť.
„Už léta slýchám ‚čekejte‘.
V uších každého černocha zní až bolestně povědomě.
Až na vás budou volat ‚negře‘,
až vám budou bez ohledu na věk říkat ‚kluku‘
a vaší ženě a matce se nikdy nedostane uctivého oslovení,
pak pochopíte, proč je pro nás těžké čekat.
Toto ‚čekejte‘…
téměř vždy znamená ‚nikdy‘.“
Černoši nejsou schopni slevit.
BISKUP
Chtějí jedině úplnou integraci.
Ve stejném dopise dr. King píše o nebezpečí „bílých umírněnců“.
Prý jsou nebezpečnější než Ku-klux-klan.
Právě oni totiž chtějí černochům zase říct, aby počkali.
Pozvolný přístup prozatím skončil u ledu.
Máme problém. Víme to.
Přišlo to moc rychle.
Bílí liberálové milují slovo „čekat“, protože „ne“ z vás dělá rasistu,
kdežto „počkejte“ zní trpělivě, rozumně, uvážlivě.
Myslím, že ten dopis psal pro Kennedyho
a všechny, kdo věří, že je morálně správné říkat,
aby si lidé na svá práva počkali.
„V týdnu bychom se měli sejít s vůdci černochů.
MINISTR SPRAVEDLNOSTI
S Kingem a dalšími.
A probrat s nimi kroky, které se snažíme učinit.“
„Všichni si myslí, že King je náš člověk.
Že jsme ho všude nastrčili.
Takže ho musíme dobře sledovat.
King je dnes tak radikální,
že chci nejdřív pozvat nějaké guvernéry, starosty či podnikatele z Jihu.“
Je to politik, takže se snaží si udržet politickou moc.
Z bílých umírněnců má také největší vliv.
Pokud by ho King dokázal přesvědčit, že to, co dělá, je správné,
bylo by to ohromné vítězství.
Kingův dopis je působivý.
Vyzývá v něm k činu
a hodlá svá slova podpořit radikálně novou strategií.
Něčím, co nikdo, ani prezident, nemůže ignorovat.
„Nebyl jsem odvážný kluk. Nepral jsem se.
DEMONSTRANT, 13 LET
Leda s matematickými příklady. Takže nešlo o odvahu.
Šlo o naději na lepší časy.“
V té době se protestů chtěli účastnit i náctiletí.
Jde o děti.
Myslím, že za normálních okolností by King řekl, že je to příliš nebezpečné.
Co když někoho z nich vážně zraní? Nebo zabijí?
Dokazuje to, jak moc byl zoufalý.
Potřeboval nějaké vítězství, nejen kvůli sobě,
ale i kvůli té mládeži.
Dětský pochod vyšel 2. května 1963.
Některým dětem bylo teprve sedm.
Zatkli stovky dětí.
Odvezli je do vězení stejnými autobusy, které je vozily každé ráno do školy.
Navzdory nebezpečí se mladí rozhodli do nenásilného odporu zapojit.
Věděli, co riskují, a rozhodli se, že to za to stojí.
Děti vyšly z kostelů a pochodovaly ulicemi.
Radovaly se.
Bull Connor radost neměl.
Viděl v nich chamraď, které se chtěl zbavit.
Rozhodl se povolat psy a hadice.
Teenageři a děti.
Krčící se.
Vytlačovaní z ulice proudem vody.
Martin Luther King byl mistr PR
a věděl, že násilí bělochů
spolu s nenásilím černochů…
přiměje mnoho bílých Američanů podívat se do zrcadla.
Přesně takovou reakci chtěli Martin a ostatní vyvolat.
Svět byl v šoku.
Pro USA to byla šílená ostuda.
Tohle přece nemůže být účel 14. dodatku.
Tohle přece nemůže být americký sen.
Ta podívaná hodně vypovídala o tom,
kdo se snažil Ameriku zachránit,
kdo se snažil, aby měl 14. dodatek smysl,
a kdo tomu bránil.
Přední strany novin po celém světě plnily fotky policie
útočící na mladé lidi, děti.
Ideologie studené války kvůli tomu působila směšně.
Tvrdíme, že na rozdíl od SSSR jsme národ svobody,
ale tady lidé žádali o skutečnou svobodu,
a zaútočila na ně policie.
Ten, kdo má v rukou moc naplnit americký sen,
je shodou okolností běloch.
Kennedyho kabinet sledoval, co se děje v ulicích.
Uvědomili si,
že rasovému rozdělení Ameriky nevěnovali dostatečnou pozornost.
Někteří lidé se spojili s Bílým domem a řekli prezidentovi,
že je to ostudné.
Před protesty považovalo občanská práva za nejpalčivější domácí problém
jen pět procent Američanů.
Po protestech celá polovina.
Přichází jeden z nejsilnějších hlasů Ameriky, dr. Martin Luther King.
Důležitou součástí Kingovy strategie je televize, stále populárnější médium.
Viděli jsme, jak lidé riskovali život,
aby v boji za spravedlnost vydali eseje, proslovy, noviny.
I jak těžko se poselství dostávalo k lidem.
Ale teď ho Američané poprvé vnímají přímo,
ve svém vlastním obýváku.
Žádná sociální revoluce nemůže být pokaždé ukázněná a spořádaná.
Ve večerních zprávách vidí, co se černochům děje.
Jsou svědky bezpráví ve své vlastní zemi.
Vědí, že to musí přestat.
A nikdo to bezpráví neztělesňuje lépe
než alabamský guvernér George Wallace.
Areál Alabamské univerzity v Tuscaloose je pod přísným dohledem státní policie.
V kampani slíbil, že osobně zahradí vchod,
aby zabránil integraci na poslední bělošské státní univerzitě.
Soud vydal příkaz, aby George Wallace umožnil černošským studentům
studovat na Alabamské univerzitě.
Wallace byl odhodlaný se tomu vzepřít.
Chtěl dát Kennedymu a federální vládě jasně najevo,
že se budou bránit všemi prostředky.
Někdo musel ustoupit.
Jako guvernér a hlava státu Alabamy
považuji za svou svatou povinnost stát před vámi
a zastupovat práva a suverenitu našeho státu a lidu,
a tímto odsoudit a nedovolit
toto nezákonné a neoprávněné jednání ústřední vlády.
Wallace popíral vše, co Amerika symbolizovala.
Odmítal právo černošských studentů na stejnou ochranu
zaručenou 14. dodatkem.
Včetně svobody zvolit si školu dle vlastního výběru.
„Ten den bylo horko. A hrozilo nebezpečí. Nikdo nevěděl, co se může stát.
OBČANSKOPRÁVNÍ AKTIVISTKA
Nechtěla jsem se dovnitř vkrádat. Ani chodit zadními dveřmi.
Pokud Wallace stojí ve dveřích,
mám plné právo se mu postavit a do té školy vejít.“
Kennedy se tou dobou s požadavky hnutí za občanská práva ještě stále neztotožnil.
Když ale viděl státního úředníka
tak aktivně omezovat černochy,
přesvědčilo ho to, že federální vláda musí zasáhnout.
Kennedy podle mě pochopil, že Wallace zašel příliš daleko.
Odpoledne přijíždějí jednotky Národní gardy.
Prezident Kennedy povolal Alabamskou národní gardu,
aby Wallace donutila univerzitu integrovat.
Nyní jde generál za guvernérem
jako zástupce federální vlády.
Wallace věděl, že prohrál.
Federální vláda vyhrála.
A nyní guvernér Alabamy George Wallace
opouští školní dveře.
Vzdal se a odešel.
A oba studenti se mohli zapsat.
11. ČERVNA INTEGRACE ALABAMSKÉ UNIVERZITY
VEČER JFK PROMLOUVÁ K LIDU
Kennedy se rozhodl, že ten večer musí do televize.
Prozřel.
Uvědomil si, že teď musí jednat.
Nyní promluví prezident Spojených států,
živě z Washingtonu.
Vážení spoluobčané…
„Tento národ založili lidé mnoha národů a původů.
A to na myšlence, že všichni jsou stvořeni sobě rovni.“
Ten proslov mi připomíná způsob,
jakým Lincoln nakonec zareagoval na morální problém občanské války.
Myslím, že v obou případech vidíme prezidenta,
který se zdráhá čelit morálním důsledkům toho, co se děje,
až je konečně přesvědčen, že musí dohnat svět.
„Už je to sto let, co prezident Lincoln osvobodil otroky,
ale jejich potomci, jejich vnoučata stále nejsou zcela svobodní.“
Stále se nevymanili z okovů nespravedlnosti.
Stále čelí společenskému a ekonomickému útisku.
Tento národ, přes všechny naděje,
nebude plně svobodný, dokud nebudou svobodní všichni jeho občané.
Drazí spoluobčané, toto je problém nás všech.
To spojení „drazí spoluobčané“,
které pořád dokola opakuje, jako by šlo o kázání,
je přesně ten důvod, proč se King odvolával na 14. dodatek.
Kennedy apeluje na privilegované,
aby uznali, že lidé tmavé pleti jsou také lidé a občané.
Musíme s nimi zacházet, jako by šlo o nás.
„Kdo z nás by byl ochoten si změnit barvu kůže
a zaujmout jejich místo?
Kdo z nás by se pak spokojil s radami, abychom byli trpěliví a počkali?“
Vzhledem k tomu všemu, co se černochům dělo,
nastal čas, aby už nemuseli dál čekat.
Žádám proto Kongres, aby přijal zákon…
Konečně udělal to, oč ho žádal Martin
už při výročí Dekretu o zrušení otroctví.
Tehdy Kennedy zákon o občanských právech navrhnout odmítl.
Je to asi jeden z nejsilnějších proslovů amerického prezidenta od dob Lincolna.
„Nastal čas, aby tento národ splnil svůj slib.“
Kinga ten projev asi musel překvapit.
Bylo to totiž něco,
k čemu Kennedyho dotlačilo dění na Jihu.
Žádám proto Kongres, aby přijal zákon,
který dá každému právo být obsloužen v zařízeních přístupných veřejnosti.
V hotelech, restauracích, kinech, obchodech apod.
To je dle mého základní právo.
Jeho návrh zákona o občanských právech používal 14. dodatek,
aby uzákonil rovný přístup do zařízení využívaných veřejností.
Snad se každý Američan, bez ohledu na to, kde žije,
zastaví a sáhne si do svědomí.
Poprvé prezentuje potřebu reformy občanských práv jako morální problém.
King dosáhl svého cíle.
Donutil Kennedyho vládu, aby se zapojila.
11. ČERVNA VEČER JFK PROMLOUVÁ K LIDU
28. SRPEN POCHOD NA WASHINGTON
Hnutí nabírá na síle a King ji symbolizuje.
Demonstruje se v Chicagu,
v Sanfranciském zálivu,
v New Yorku.
Pochod na Washington byl jen vyvrcholením.
Bylo mi teprve 19
a prostě jsem se rozhodl, že chci být u toho.
Vyrůstal jsem na maloměstě v Novém Mexiku, moc černochů tam nežilo.
A najednou jsem jich viděl tolik.
Měl jsem vážně pocit, že jde o něco výjimečného.
Většina lidí, co slyšeli o jeho projevu z pochodu ve Washingtonu,
si myslí, že mu šlo hlavně o to, jak budou vyrůstat jeho děti
a že bychom měli všechny posuzovat
„ne podle barvy pleti, ale podle povahy“, nebo tak něco,
a asi úplně zapomněli na první část projevu.
Před sto lety
jeden velký Američan, v jehož stínu tady dnes symbolicky stojíme,
podepsal Dekret o zrušení otroctví.
POČKEJTE
Ani po sto letech
však černoši stále nejsou svobodní.
Jako řada účastníků pochodu jsem si myslel,
že jde jen o přijetí Kennedyho návrhu zákona.
King ale říká, že jde o mnohem víc.
„Amerika vystavila černošskému obyvatelstvu pochybný šek.
Šek, který se jim vrací zpět neproplacený.
My ale odmítáme věřit tomu, že je banka spravedlnosti v krachu.
POČKEJTE
Čekali jsme, až se naplní slib daný Dekretem o zrušení otroctví.
NEMŮŽEME ČEKAT
Až se naplní slib daný 14. dodatkem.
Sto let trpělivosti je celkem dost.
CHCEME STEJNÁ PRÁVA!
HNED TEĎ!
„Přišel čas přísliby demokracie uskutečnit.“
Lidé říkají: „Proč nemůžete počkat?“ Nebo: „Nakonec se to změní.“
Čekat nejde. Jde o „kritickou naléhavost této chvíle“.
NEMŮŽEME ČEKAT
A NEBUDEME
Přišel čas.
Doktor King chápal, že už to dlouho snášet nevydržíme.
Doba trpělivosti a ticha skončila.
Přišel čas.
JIŽNÍ KŘESŤANSKÁ KONFERENCE
„Počkejte“ téměř vždy znamená „nikdy“.
Máte čekat, pak čekat a pak zase čekat,
dokud neumřete a práv, za která bojujete, se nikdy nedočkáte.
Přišel čas.
Projev byl radikální tím, že naléhal na okamžitou a skutečnou změnu.
„Pominout naléhavost této chvíle by pro tuto zemi bylo osudové.“
NA ŽIVOTECH ČERNOCHŮ ZÁLEŽÍ!
Šlo o slib stejné ochrany zákona.
Šlo o slib udělat, co je třeba,
aby se doopravdy naplnilo to,
co 14. dodatek vnesl do hry.
Ta práva už existovala.
Nešlo o nové požadavky.
Ani o žádné výhody.
Pouze o splnění slibu,
na kterém stojí nová americká společnost.
King říká: „Nebudete mít klid, protože já ho taky nemám.
Nikdo z nás nepůjde spát, dokud se to nevyřeší.
NEMŮŽU DÝCHAT
Čekání ohrožuje mé děti.
Mé rodiče.
Mou komunitu.
BEZ SPRAVEDLNOSTI NENÍ MÍR
Mou práci.
I mou schopnost nadechnout se života.
Nemůžu si dovolit čekat.“
„Nově nalezená síla hnutí za občanská práva nepoleví ani nezmizí.
Jsme připraveni trpět, pokud bude třeba. I riskovat život,
abychom se dočkali své pravdy.
Možná půjdeme do vězení.
Možná to bude znamenat fyzickou smrt.
Je-li ale fyzická smrt cena, kterou člověk musí zaplatit,
aby osvobodil své děti od trvalé smrti ducha,
pak nemůže být nic spásonosnějšího.“
Martin Luther King před 20 minutami zemřel.
„Černoši poznali sílu své vlastní moci
a vypustí ji znovu a znovu.
Opustili údolí beznaděje.
Našli sílu v boji.
A ať budou žít, či zemřou,
už se nikdy nebudou plazit ani necouvnou.“
Zákon o občanských právech z roku 1964
je silnou odpovědí na požadované prosazování 14. dodatku.
Boj tím nekončí,
ale jde o klíčový milník dlouhého pochodu za plnohodnotným občanstvím.
Slouží jako připomínka, že jakmile jde o spravedlnost,
zítra je pozdě.
HNED!
Dr. King a řada dalších osobností našich dějin nás naučili,
že protest vyvíjí tlak na to,
aby byla daná agenda schválena.
Až o tom média za 14 dní přestanou informovat,
musíme se semknout,
nesoustředit se jen na volební politiku a organizovat se v rámci komunit.
Protože když odmítneme čekat
a porazíme lhostejnost,
koukněte, co spolu můžeme dokázat.
VRAŤME SE K MLK
A třeba inspirujeme další, aby také žádali rovnost.
ŽENY SVĚTA
Jsem pro svobodu a rovnost všech.
Ženy jsou dnes v USA hlavní utlačovanou skupinou.
Chceme mít kontrolu nad vlastním tělem
a také rovné příležitosti.
Chceme, aby se 14. dodatek vztahoval i na ženy.
Překlad titulků: Zdeněk Huml