Den måde, hvorpå vi tænker på os selv som amerikanere…
…det, vi er mest stolte af,
og den måde, hvorpå vi tror, vi er frie,
er rodfæstet i det 14. tillæg.
Det 14. forfatningstillæg opstod i kamp,
blev udformet under strid og stadfæstet midt i hadet.
Det er arven.
Men vi tog ikke i betragtning, hvor uforberedte vi var
på at omfavne ægte lighed.
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
For hver handling er der en tilsvarende og modsat reaktion.
Og hver revolution har en tilsvarende og modsat modrevolution.
De fleste har det svært med forandringer,
især når de føler, de mister noget.
Efter borgerkrigen føler mange hvide i Syden,
at de ikke kun har tabt en krig, men at de har mistet deres livsstil.
De er blevet ydmyget.
Tidligere slaver har nu fået retmæssig ligestilling under det 14. tillæg.
Ligestilling støttet af regeringen.
Og det viser sig, at det 14. tillæg skal forsvares,
for så snart det er stadfæstet, møder det modstand fra alle sider.
I domstolene, på gaden…
Dets betydning er endda forvrænget i vores hukommelse.
MODSTAND
BORGERKRIGEN, 1861-1865
GENOPBYGNING, 1865
Hvordan samler man stumperne af en republik efter fire års borgerkrig?
Bestræbelserne på at bringe sydstaterne tilbage i Unionen
på grundlag af ægte ligestilling mellem sort og hvid
var altid et meget svært projekt.
Slaveri var en total institution.
Det var et system af arbejdskraft og af politik.
Det var et system af rigdom. Det var et magtsystem.
Alt det skulle der laves om på.
De fleste hvide i Syden ønskede ikke det 14. tillæg, det var ydmygende,
især i den daglige kontakt mellem mennesker.
Alle vidste, hvordan en slave skulle opføre sig.
De skulle gå af fortovet, hvis en hvid person kom forbi.
De kunne ikke henvende sig til en hvid person, kun med "Mester".
Men hvad er opførslen efter slaveri?
"I må ikke tro, fordi I er frie som hvide mennesker,
at I er deres lige, for det er I ikke.
Hvis I ønsker agtelse som damer og herrer, skal I opføre jer som sådan.
Kald din gamle herre 'Mester' og din gamle frue 'Frue'."
En af de ting, jeg ikke tror, vi har talt om her i landet,
er, hvor bemærkelsesværdig den er, den mentalitet,
det frigjorte sorte folk udviste under genopbygningen.
Det er noget af det mest inspirerende i amerikansk historie.
Her er folk, der er gjort til slaver, traumatiseret og tortureret…
De vinder deres frihed og søger fred, harmoni og fællesskab.
"Mod deres tidligere mestre nærer de ingen hævnfulde tanker,
intet had, ingen fjendtlighed.
De sigter ikke mod at hæve sig selv
ved at ofre en eneste af deres hvide medborgeres interesser.
De beder blot om de rettigheder, der er deres ved Guds universelle lov."
Mange af os er helt uvidende
om sorte amerikaneres og afrikaneres bidrag til Amerika og resten af verden.
Lad os sammen fejre sortes kulturbidrag.
Med det 14. tillæg så vi usædvanlige fremskridt blandt frigjorte sorte.
Med føderale troppers tilstedeværelse blev de succesfulde
i handel, forretning, landbrug.
De ønskede at tjene og lede.
"Mine øjne ser det, vores ører hører det, vores hjerter føler det tydeligt.
Den sorte mand er fri.
Den sorte mand er en borger og har stemmeret."
Afroamerikanere er begejstrede over friheden
og spændte på, hvad det betyder at være 100% borgere.
Og der begynder at ske en forvandling i livet som sort.
De ville også oprette institutioner, som for eksempel kirker.
Den afrikanske metodistkirke og de sorte baptistkirker spredes over hele Syden.
Så mange af de historisk sorte uddannelsessteder
fra Fisk til Howard University i Washington DC,
blev grundlagt i dette øjeblik
som en måde for sorte at få det institutionelle grundlag
for at skabe et nyt liv for sig selv i en verden, de aldrig havde kendt.
Genopbygningen førte til hundredvis af sorte embedsmænd,
for eksempel som statslovgivere eller øverste guvernører i Syden.
Nogle få blev kongresmedlemmer, og to blev senatorer og tjente ædelt.
Hiram Revels blev den første afroamerikanske senator.
"Washington, den 25. februar, 1870.
Hr. Revels, Mississippis farvede senator
aflagde ed og indtog sin plads i eftermiddags.
Tilhørerlogerne var fyldte til bristepunktet,
og at sige, interessen var intens, giver kun en svag idé om den følelse,
der herskede under hele proceduren."
"Vi er midt i en spændende proces
på grundlag af retfærdighed og politisk og juridisk lighed."
Jeg er med, men nu hvor vi bor så tæt på hinanden,
kan vi vænne os til hinanden og samarbejde fredeligt.
Den berømte illustrator, Thomas Nast, skabte en tegneserie kaldet
Onkel Sams Thanksgiving,
som var et eksempel på den tids tankegang.
UNCLE SAMS THANKSGIVING-MIDDAG.
Alle er med ved dette bord. Hvide, sorte, indianere, kinesere…
Jeg tror, det var et billede, folk aldrig havde set.
Det var det, de prøvede at forestille sig.
Det 14. tillæg gav liv til det, der kunne være en ny flerracet nation,
et flerracet demokrati, der endelig levede op til dets principper,
der er nedfældet i erklæringen.
Og det holdt ikke længe.
Én ting er sikker,
nemlig at der var kræfter i det hvide Syden…
…som var fast besluttede på…
…at få tingene til at være, som de havde været før.
HØJESTERETSDOMMER, 1853-1861
"Mørk er den moderigtige farve i disse regioner.
Vi har afrikanere overalt omkring os.
De er jurymedlemmer,
postfunktionærer, toldembedsmænd.
Sydens lokalsamfund vil ødelægges,
medmindre der sker en grundig ændring i alle regeringsafdelingerne.
Selv oprør ville være bedre
end den ufølsomhed, der ser ud til at herske."
Det 14. forfatningstillæg siger, at alle er lige for loven.
Så kommer det 15. tillæg, som giver sorte mænd stemmeret.
For nogle i de hvide sydstater er det en farlig cocktail.
De to tillæg ændrer sydstaternes lov og, for en tid, deres ledelse.
Men mange hvides mentalitet i Syden har ikke ændret sig,
og de vil gøre alt for at få deres magt tilbage.
Hvad som helst.
Vi vil leve i fred med hele menneskeheden, og især med de hvide i Syden.
Vi har fælles mål.
Men vi vil ikke have lammets fred med løven.
Giv os vores rettigheder.
De hvide sydstatsborgere marginaliserede sorte til et andenrangs statsborgerskab,
hvor de var underordnede, og i store dele af Syden næsten slaver.
Og efter holocaust
var der en frihed.
I hvert fald i teorien.
Teknisk set var slaveriet slut,
men kampen for ligestilling var lige begyndt.
Som borgere, hvis rettigheder garanteres i det 14. tillæg,
går de sorte amerikanere til domstolene for at bede om hjælp.
Før borgerkrigen ejede de fleste af dommerne slaver
eller var udnævnt af præsidenter, der gjorde.
Så deres afgørelser var logiske.
Men retten i 1870'erne og 1880'erne fungerer anderledes.
Det har jo været en borgerkrig.
Mange af disse dommere blev udpeget af præsidenter, der kæmpede for Unionen.
Denne ret burde være fuld af oprørere, ikke?
Ikke helt.
Sorte amerikanere får ikke hjælp af domstolene,
men det gør hvide sydstatsfolk.
Når vi tænker på modreaktionen på genopbygningen,
tænker vi på vold mellem mennesker og på KKK's fremkomst.
Vi tænker på sorte koder.
Men vi skal også have for øje, at højesteret spiller en magtfuld rolle
i at bringe afrikanere tilbage i en underdanig position.
Det 14. tillæg, afsnit 1, siger,
at man som borger har privilegier eller immuniteter.
Ingen stat må bringe dem i fare.
Som menneske har man ret til lige beskyttelse og retssikkerhed.
Men vil de rettigheder blive overholdt?
Det, højesteret gjorde i en række sager,
slagtehusene, Cruikshank og borgerrettighedssagerne,
var at underminere den forpligtelse.
GENOPBYGNING, 1865
SLAGTEHUSSAGERNE, 1873
Slagtehussagen er en af de mest
forhånede og kritiserede afgørelser fra USA's højesteret.
Den sagde, at man stadig afhang af staterne,
ikke den nationale regering,
for definition og beskyttelse af rettighederne.
Paragraffen om privilegier og immuniteter svækkedes
og er aldrig kommet sig.
Okay, lad os se på fordele privilegier og immuniteter.
Det betyder dybest set vores rettigheder.
Privilegierne er vores frihed, de ting, vi har lov til.
Og immuniteter er vores beskyttelse,
de ting, vi er beskyttet mod som borgere.
Og i Amerika findes vores mest basale frihed og beskyttelse
i rettighedskataloget.
Ytringsfrihed, religion, forsamling, ret til at bære våben, alle de gode ting.
Det 14. tillæg sørger for, at du får de rettigheder
uanset hvilken stat du bor i, eller hvilken stat du rejser til,
og det er meget vigtigt for sorte amerikanere,
som ofte er blevet frataget deres rettigheder
alt efter hvilken stat, de bor i.
Ved at begrænse håndhævelsen af det 14. tillæg så kraftigt
ødelagde man det nærmest.
Lokale hvide regeringer brugte slagtehussagen
til at sige, at det 14. tillæg ikke må forstyrre
vores lokale regering ved at garantere borgerrettighederne.
SLAGTEHUSSAGERNE, 1873
I De Forenede Stater mod Cruikshank, sagde retten, at det 14. tillæg
ikke beskyttede individuelle borgere
fra vold begået af private borgere.
"Det 14. tillæg forhindrer en stat
i at fratage enhver person liv, frihed eller ejendom uden rettergang,
men der er intet om en borgers rettigheder over for en anden borger."
Det ødelagde praktisk taget
det 14. forfatningstillægs mest grundlæggende garanti om,
at den eneste måde sorte mennesker kunne have borgerrettigheder i USA var,
hvis de kunne beskyttes mod vold.
Lad mig lige få styr på det her.
Højesteret siger mere eller mindre:
"Beklager, sorte amerikanere.
Hvis private borgere begår vold mod dig, eller endda mord,
kan den føderale regering ikke gøre noget ved det,
selvom det 14. tillæg blev skrevet for at beskytte jer.
Borgerrettighedssagerne fjerner magten fra borgerrettighedsloven fra 1875.
Retten siger i bund og grund, at sorte ikke kan være fri
for diskrimination på offentlige steder.
De kan ikke være fri for diskrimination i teatre og hoteller, osv.
Det gjaldt private handlinger, ikke statslige handlinger.
Når et operahus ikke vil lukke sorte ind, så er det ikke regeringen
eller myndighederne. Det er en privat virksomhed.
Borgerrettighedssagerne legaliserer adskillelse i det private rum
ved at sige, det ikke krænker den lige beskyttelse i det 14. tillæg.
Bare en krænkelse af menneskelig anstændighed.
Retten siger noget virkeligt ødelæggende i de sager,
noget som er ganske bekendt for sorte.
"Når en mand rejser sig fra slaveri, må der være et stadie i hans vej op,
hvor han ikke længere er lovgivningens særlige favorit."
Retten siger: "Hvor længe skal vi fortsætte
med at forkæle sorte mennesker?"
Der må komme et tidspunkt, når de er befriede fra slaveriets lænker,
hvor sorte skal stå på egne ben.
Retten blev utålmodig.
"Vi kæmpede en krig, og nu er I fri. Hvad mere forlanger I af os?
Vi har bedre ting at tage os til.
Slå jer nu til tåls med det."
Det er tyve år efter, at sorte er blevet holdt som slaver
i århundreder her i landet.
Højesteret har allerede frasagt sig ansvaret for lighedsprojektet.
Meget hurtigere, end nogen havde troet,
mistede Nordens offentlighed interessen for reformen af Syden,
og der skete en holdningsændring:
"Lad os lægge det bag os.
Lad os ikke som land være opdelt mellem nord og syd resten af historien."
Og man fik appetit på det, man kaldte forsoning.
TIL MINDE OM UNIONENS HELTE FALDET I EN NYTTESLØS KRIG
Den føderale tilstedeværelse i Syden var slut.
Forpligtelsen over for det 14. tillæg forsvandt,
og en lang, mørk og smertefuld vej
mod Jim Crowe-lovene indledtes.
MODSTAND
VENTEVÆRELSE KUN FOR FARVEDE
REX TEATER FOR FARVEDE
GEM TEATER, KUN FARVEDE
Og i 1896 afgør højesteret så sagen Plessy mod Ferguson…
…hvor retten stadfæster statslige love, der legaliserer adskillelse,
så længe de er adskilte, men lige.
I Plessy mod Ferguson stadfæster højesteret Louisiana-loven om,
at alle jernbaneselskaber med passagertog i denne stat
skal tilbyde ens, men adskilte faciliteter
til de hvide og de farvede.
Her opstår "adskilt, men lige".
Og nej, adskillelse er ikke togenes skyld, desværre.
Højesteret har erstattet det 14. tillæg med raceadskillelse som gældende lov.
Lad os se på den nye lov. Hvad betyder "adskilt" egentlig?
"Adskilt" er at tvinge fra hinanden, at opdele.
Det er et destruktivt verbum.
Jeg kan heller ikke lide udtrykket "fårene fra bukkene".
Hvad har bukkene måske gjort dig?
Se på det historisk.
Først blev afrikanere adskilt fra deres kontinent af slavehandlen,
så blev afroamerikaner adskilt fra deres familier ved slaveri.
Jim Crow adskiller afroamerikanere fra uddannelse,
rigdom, muligheder og retfærdighed.
Sorte amerikanere blev så adskilt,
at vi stadig skal have en separat sort historiemåned,
så amerikanerne kan kende vores bidrag. Det er så forkert.
Nu skal vi se, hvad der sker, når "lige" adskilles fra "beskyttelse".
"Under slaveriet ejede den hvide i Syden den sorte mands krop og sjæl.
Det var i hans interesse at udpine sjælen og bevare kroppen.
Den hvide ejer lod sjældent sin vrede gå så langt som at tage et liv,
hvilket ville medføre et tab på flere hundrede dollars.
Men frigørelsen kom,
og den hvide mands interesse i den sortes krop gik tabt.
Et nyt system af intimidering kom på mode.
Den sorte blev ikke bare pisket og plaget,
han blev dræbt."
Syden blev skueplads for virkelig bemærkelsesværdig vold.
Når de sorte får stemmeret,
når de får et embede,
opstår der åbenlyst politiske, organiserede grupper.
SYDENS RETFÆRDIGHED
Det her er den periode i amerikansk historie,
hvor åbenlys brug af terrorvold
nærmest blev en normal del af det politiske liv.
KKK og dens mange imitatorer blev den voldelige arm
af en politisk modrevolution mod genopbygningen.
Sorte begynder at blive truet og myrdet af folkemængder.
De blev hevet ud af fængslet og angrebet, hvis de bad om fair behandling,
hvis de ville stemme eller organisere,
hvis de forsøgte at skabe politisk magt.
De blev brændt, tævet, tortureret, druknet. De blev hængt.
Lad os sige, hvad det var. Ægte amerikansk terrorisme.
PLESSY MOD FERGUSON, 1896
Den værste politiske massakre i Amerika fandt sted i Colfax, Louisiana,
som et resultat af et guvernørvalg.
Afroamerikanere, som nu havde militsrettigheder,
samledes for at beskytte den nye regering
og blev massakreret med koldt blod.
Det anslåede tal er op mod 200 personer.
"De blev skudt ned uden nåde.
Mange blev skudt i baghovedet og i nakken.
En mands ansigt var helt fladt af skud fra et gevær.
En anden fik maven skåret op med en kniv efter at være blevet skudt."
SYDSTATSPØBLEN
MANDAGENS SLAG
Men ikke kun Colfax-massakren.
Gang på gang ville hvide fra Syden vende de fremskridt,
de tidligere slaver havde gjort.
Vi ser, at højdepunktet for sort valgdeltagelse begynder at falde.
I 1901 var der ikke en eneste sort person
ansat i offentlige embeder, der repræsenterede Syden.
Lynchning blev håndhævernes redskab
til at sikre, at det 14. tillæg aldrig blev en realitet.
Mellem 1890'erne og 1950'erne
skete der over 4000 dokumenterede lynchninger over hele landet
fra Illinois til Mississippi og derimellem.
Og de lynchninger var grundlæggende baseret på idéen om,
at sorte ikke bare var underlegne, men at de var født kriminelle.
Nogle gange i kampen for forandring har vi brug for vidner.
Ida B. Wells er et af de mest kraftfulde vidner efter genopbygningen,
der skrev om, hvad der virkelig skete i Syden.
Som sort kvinde bliver hun ikke givet denne autoritet,
men hun påtager sig at være sin generations sandhedsfortæller.
Det er en af de usædvanlige historier om,
hvad folk kunne blive til ved egen hjælp.
Hun var en undersøgende journalist, borgerrettighedsforkæmper og -aktivist
og en af grundlæggerne af NAACP.
Hun var en hård kvinde
med en kompromisløs retfærdighedssans.
Det, der virkelig gjorde hende landskendt,
var tabet af tre venner i Memphis.
De tre mænd ejede en lokal købmandsbutik.
De var så succesrige, at de var en trussel mod hvide forretningsejere,
og de blev dræbt af en hvid menneskemængde.
"Det siges, at Tom Moss tiggede for sit liv
for sin kone og barn og ufødte barns skyld.
Han blev spurgt, om han havde noget at sige:
"Sig til mit folk, de skal rejse mod vest, der er ingen retfærdighed for dem her.
Alle i byen kendte og elskede Tom.
Han ejede sit lille hjem, sparede sine penge
og arbejdede med samme ambition som en ung hvid mand.
Han mente, som jeg, at vi skulle kæmpe for vores rettigheder
og bekæmpe uret, når vi så den.
Nogen må vise, at den afroamerikanske race
er mere syndet mod, end den synder selv,
og det lader til at være faldet i min lod at gøre det."
Hun var den første, der begyndte virkelig at tælle
og dokumentere alle lynchningerne.
SYDSTATSRÆDSLER LYNCHNINGSLOVENS FASER
3436 MENNESKER LYNCHET, 1889-1992
Ida B. Wells opfordrede sorte til at indse, at de skulle kæmpe
og gøre modstand mod voldsherredømmet.
De må tale mere kritisk om vores regerings manglende beskyttelse.
"Kun under dette lands flag er menneskelig holocaust mulig.
Modige mænd samles ikke i tusindvis for at torturere og myrde et enkelt individ,
så kneblet og bundet, at han ikke gøre den mindste modstand."
Lynchninger blev til store begivenheder, hvor børn fik fri fra skole,
og der blev ofte taget billeder, som blev udgivet som postkort.
Et postkort blev kendt med teksten: "Jeg var til denne sorte barbecue."
Det var ikke kun Ku Klux Klan, det var ikke kappeklædte folk.
Det var bankfolk, lærere, læger og politibetjente,
der begik disse voldelige handlinger med fuld straffrihed.
Denne racistiske terrorisme, denne vold,
er en måde at sige; "Bare glem det 14. tillæg.
Der står, I har ret til lige retsbeskyttelse.
Der står også, at I er statsborgere,
men det er os, der kontrollerer loven i dette amt,
i denne by, i denne stat."
Ida B. Wells blev angrebet
af en menneskemængde, der brændte hendes trykpresse ned.
Hun blev truet og flygtede til sidst fra Memphis,
fordi hun ikke kunne blive der af frygt for sit liv.
Denne vold havde store konsekvenser for det amerikanske samfund.
Nationens demografiske geografi formedes af denne racistiske terrorisme.
De sorte i Cleveland og Chicago, Los Angeles og Oakland…
Seks millioner sorte mennesker tog til disse samfund
som flygtninge og i eksil fra terror.
Ida B. Wells landede i Chicago i starten af det 20. århundrede,
hvor hun hjalp sorte fra Syden, som ankom til byen,
med at tilpasse sig deres nye forhold.
Hvis vi ser på historierne om dem, der forlod Sydens rædsler
for mulighederne i det forjættede land i Norden,
fandt de ofte bare mange tomme løfter.
"Den sorte skygge af lovløshed i form af lynchning
spreder sine vinger over hele landet."
Lad mig lige forstå, hvad de tomme løfter var.
I 1919 i Idas nye hjemby, Chicago,
efterlader dage med vold mod sorte indbyggere næsten 40 mennesker døde,
hundredvis af sårede og over tusind hjemløse.
Modstanden er ikke længere et sydstatsproblem.
Det er nu et amerikansk problem.
Fjendtlighed udvikler sig. Sorte lærer en bitter lektie:
at vold i Norden ikke adskiller sig fra vold i Syden.
Din guldtand-og-guldkæde-behængte,
stegt-kylling-og-kikse-ædende abekat, bavian
med fede lår, hurtigtløbende-højtspringende,
jorden-rundt-basketball-dunkende-sorte nigger…
Tag din skide pizza og skrid tilbage til Afrika.
Ida B. Wells tog sin anti-lynchningskampagne
til den internationale meningsdomstol
og rejste til forskellige steder i Europa,
hvor hun beskrev racisme og lynchning som en vederstyggelighed
for en såkaldt civiliseret nation.
Det undrer mig, at der ikke er lavet en film om kvindens liv.
En af de mest ekstraordinære kvinder i vores lands historie.
Der er en grund til, der ikke findes en Oscar-nomineret film om Ida B. Wells,
og at hun først fik Pulitzer-prisen i 2020,
niogfirs år efter sin død.
Af samme grund er I ikke så bekendte med det 14. forfatningstillæg.
Fordi den tidligere Konføderation
fik lov at klippe filmen om borgerkrigen.
I denne nye historie var Syden et perfekt samfund,
offer for Norden og uretfærdigt ødelagt.
Ifølge denne myte, kaldet "den tabte sag", var slaveri ikke så slemt.
Så vi havde aldrig brug for det 14. tillæg.
Nogle gange er det at finde på en ny historie
nemmere end at konfrontere fortidens barske realiteter.
Genopbygningen var ikke en fiasko, men den blev besejret.
Der opstår en mytologi om det, vi kalder den tabte sag,
som får betydning efter borgerkrigen.
Idéen om, at Syden havde kæmpet denne ædle kamp…
Den gennemsyrede det hvide samfund.
Men ideologien om den tabte sag var en slags sejrsfortælling.
Det, de fejrede i Syden, var sejren over genopbygningen.
Vi så det, da Konføderationens ikonografi
blev genoplivet i Syden med monumenter og mindesmærker.
Opstillingen af disse enorme, kæmpemæssige monumenter…
…er en slags social sejrsrunde,
der symboliserer, hvad Syden i virkeligheden er.
Det er vores guder.
KONFØDERATIONENS FORENEDE DØTRE
Mine ordrer fra general Lee er at forsvare Mason-Dixon-linjen,
så ingen yankee krydser den.
General Lee?
Men krigen mellem delstaterne endte for næsten 90 år siden.
Jeg kigger ikke på klokken,
og indtil jeg hører fra general Lee,
knalder jeg enhver yankee, der sætter fod på Sydens jord!
Så skrub af, yankee!
I det 20. århundrede bliver filmmediet ekstremt vigtigt.
Den racistiske storfilm, En nations fødsel,
og en af de mest populære film nogensinde, Borte med blæsten,
blev meget populære visioner
af borgerkrigens og genopbygningens betydning,
ikke kun i Syden, men også for mange mennesker i Norden.
Film som En nations fødsel forsøgte at fortælle en ny historie
om den modige og ædle indsats for at bevare slaveriet,
for at forstærke idéen om, at Syden aldrig gjorde noget galt.
Den faktiske omskrivning af historien
var en anden stor del af historien eller fortællingen om sort mindreværd.
Man siger om genopbygningen,
at det var det amerikanske demokratis historiske lavpunkt.
Og årsagen var, at afroamerikanere fik magt,
stemmeret, ret til et embede,
hvilket resulterede i et orgie af korruption og fejlagtig ledelse…
I SMERTE OVER FOLKETS FORNEDRELSE
…som Syden blev reddet fra af KKK.
Da filmen blev vist i Det Hvide Hus,
gav Woodrow Wilson et amerikansk godkendelsesstempel
til denne nye verdensorden, hvor der ville være vold og terror.
"De hvide sydstatsmænds ophidselse skyldes deres overlevelsesinstinkt
for at slippe af med byrden af uvidende sortes stemmer.
Det sorte styre i Syden blev stoppet,
og den hvide ansvarlige klasses naturlige og uundgåelige overherredømme etableret."
Efter premieren på En nations fødsel eksploderer KKK over hele Amerika
og bliver større end nogensinde.
At disse billeder prentes i folks sind gennem dette nye populære medium,
styrker ikke kun det hvide overherredømme,
men bidrager også til at antænde en ny type racehævn.
DEN SORTE WALL STREET-MASSAKRE, TULSA , 1921
På alle tænkelige måder
forsøgte forfattere og journalister og forskere at bevise,
at sorte var underlegne og en farlig trussel mod civilisationen.
Det har gjort det muligt for hvide mennesker med megen lidt samvittighed
kun at skabe den sorte, de ønsker at se.
Ja, frue.
Hvem var den dame, jeg så dig med?
Det var ingen dame. Det var min kone.
Syden med ideologien om den tabte sag blev en slags kulturel flugt
til et sentimentaliseret Gamle Syden, der havde været en ordnet civilisation,
hvor sorte stort set var et tilfreds folk,
som havde fundet deres plads i verdensordenen.
HISTORIEBOG
Det var begyndelsen på genfortællingen af borgerkrigshistorien.
SORTES LIV UNDER SLAVERIET
SLAVERIET VAR IKKE ÅRSAGEN TIL BORGERKRIGEN
BORGERKRIGENS STORE LØGN AFSLØRES
Vil du fortælle os, hvordan det var på plantagen i dine tidlige dage?
Det var en skøn og lykkelig tid.
Alle var glade.
Vi hørte aldrig om alt det, vi hører om i dag.
Og så er det ikke en skændsel at sige, at de er som børn.
Når vi siger det, er det, fordi de er som glade børn.
Nogle var altid uenige om denne sentimentaliserede tabte sag,
men i det store og hele vandt de ikke den kulturelle kamp,
den litterære kamp om hjerter og sind i den amerikanske fantasi.
Der var et land af ryttere og bomuldsmarker,
kaldet det Gamle Syden.
Her i denne smukke verden bukkede galanteriet for sidste gang.
Her fandtes de allersidste riddere og deres fine damer,
de sidste mestre og slaver.
Søg kun efter den i bøger,
for det er blot en drøm, der huskes.
En civilisation, der er borte med blæsten.
Disse historier trængte ind i det amerikanske sind.
De kunne flygte ind i denne organiserede, ældre civilisation fra før krigen.
Hvis de var nervøse eller fornærmede
eller bange for alle de nye immigranter, der kom til Amerika,
og alle de voksende storbyer
og industrialiseringen, der så ud til at være ude af kontrol.
På plantagen uden for Charleston,
hvor hans familie har boet i otte generationer,
blev Norwood Hastie spurgt, om han synes, slaveri var umoralsk.
Nej, det gør jeg ikke, for…
Når en slave kom fra Afrika, kunne han ikke tale sproget.
Han var helt utrænet til at udføre noget som helst arbejde,
der passede ind i civilisationen.
Nogen måtte tage sig af ham.
Så jeg tror, slaveri var nødvendigt i de tidlige dage.
Men skikke er temmelig sejlivede. Det tager lang tid,
og alle vidste for mange år siden, at den sorte skulle have ligestilling.
Men i Syden vil hvide menneskers holdning ændre sig med tiden.
Jeg er meget mere liberal end for fem år siden,
og jeg ved, jeg vil være meget mere liberal om fem år,
og det tror jeg også gælder for de fleste andre.
Hvad har gjort dig mere liberal?
At indse, at den sorte mand
er et menneske som alle andre.
Hr. Hastie, hvad troede du, vi var,
før du begyndte at tænke på os som mennesker?
Man kan sige,
at vi nærmest så på jer som et overlegent kæledyr.
Jeg blev født i 1950 i Syden.
Det er en periode med høj adskillelse.
ADSKILLELSE FOR EVIGT STOP RACEBLANDING
Vi var i et miljø, der var næsten helt formet
af ideologien om den tabte sag, af idéen om,
at Konføderationen havde været et højdepunkt i historien,
og at vi var faldet af på den siden dengang.
Når man er vokset op med det, er det bare altomfattende.
Din vision om, hvad Amerika er, er en vision om hvidt overherredømme,
og du ved det slet ikke.
I 1861 stod South Carolina som første stat op for sine rettigheder.
Historien om det flag har så meget at gøre med Sydens arv.
Ikke slaveri.
Jeg er her for at forsvare min arv, og det er ikke slaveriet.
Min familie og jeg har aldrig ejet slaver.
Det repræsenterer slaveri, uanset hvad de siger.
Flaget hører ikke til i South Carolina.
Det skal ned, for det er respektløst.
Vi vil vise vores støtte, at vi vil bevare vores historie og arv,
fordi det skabte Amerika.
Det renser Konføderationen. Konføderationen skulle beskytte slaveriet.
Vi er stolte af vores arv og ærer vores forfædre.
Det handler om arv og stolthed.
Det er vores arv og identitet.
Det er alles arv.
Folk siger: "Det er mit flag. Det er min arv."
Jeres arv er slaveri, undertrykkelse og KKK-terrorisme,
og det står flaget for.
Det er en del af, hvem vi er.
Problemerne i South Carolina og i verden
skyldes ikke en film eller et symbol, men det, der er i folks hjerter.
Hvordan kan man genopbygge Amerika?
Jeg kommer i dag med et perspektiv, I måske ikke har hørt.
Som præst i en kirke
for en menighed i Charleston County, Mount Horr-metodistkirken…
STATSSENATOR, 2000
…lyttede jeg til historier og klager fra folk,
der føler sig så fornærmede over, at et flag,
som er blevet brugt som symbol på det at brutalisere,
demoralisere og ydmyge dem, stadig hejses i vores hovedstad.
Lad os være et skinnende eksempel for denne store stat,
for alle de mennesker, vi repræsenterer,
på at vi måske for første gang i vores storslåede historie
er villige til ikke at gøre det, der er i vores egeninteresse,
men at gøre det bedste for hele South Carolina,
og jeg siger til jer igen i dag…
I april 2015 var jeg til en konference i Charleston.
En bemærkelsesværdig konference om borgerkrigens afslutning.
Men dagens hovedtaler var pastor Clementa Pinckney.
Jeg står med blandede følelser, med glæde,
men også som en Guds mand med sorg,
fordi så mange er døde for andres frihed.
Pinckney hævdede som præst at vi siden borgerkrigen
til en vis grad havde oplevet en forløsning.
Han hædrede endda veteraner fra Konføderationen.
"Folk fra South Carolina, som ham selv."
Vi sang "Amerika the Beautiful",
og jeg holdt et program med pastor Pinckney.
Vi sang fra de samme trykte tekster.
En af de utroligste begivenheder, jeg nogensinde havde deltaget i.
Problemet opstod to måneder senere.
…en skudepisode i en kirke i Charleston, South Carolina.
Det var Clementa Pinckney.
AKTIVIST/KUNSTNER
I 1961
hejste delstaten South Carolina Konføderationens flag ved parlamentet
og gjorde til lov, at flaget ikke kunne sænkes af nogen grund
uden godkendelse fra statens regering.
Det var der, flaget var,
da i 2015 en tilhænger af hvidt herredømme ved navn Dylan Roof,
gik ind i en historisk sort kirke, Mother Emanuel-kirken i Charleston,
og dræbte ni sorte sognebørn under et bønmøde.
Et af de dødeligste angreb mod en sort kirke i amerikansk historie.
Et af ofrene er kirkens præst, 41-årige senator Clementa Pinckney.
Senator Pinckney var menighedens moralske samvittighed.
Da det var tid til at begrave præsten fra Mother Emanuel,
hans kiste blev kørt gennem gaderne,
og staten South Carolina sænkede det amerikanske flag,
men på grund af den lov, de havde, forblev Konføderationens flag hejst.
Det sagde med tydelighed, at selvom Syden havde tabt borgerkrigen,
var hvidt overherredømme hævet over alle andre former for magt.
Jeg har en personlig forbindelse til slaveriets historie i South Carolina.
Mine forfædre var slaver i South Carolina,
min familie har fortalt mig om deres oplevelser med KKK.
Jeg følte, at nogen måtte gøre noget.
Frue! Se at komme ned!
Frue!
I kommer til mig med had, undertrykkelse og vold.
-Dette flag kommer ned i dag. -Se at komme ned!
Selvfølgelig vidste jeg, at jeg ville blive anholdt,
men vi kunne ikke fortsætte sådan her længere.
Der er intet automatisk ved fremskridt.
Der er intet uundgåeligt ved fremskridt.
Fremskridt kommer, fordi folk træffer beslutninger og valg.
Jeg føler, at Pinckney og hans sognebørn
døde i et forfærdeligt offer
måske for at tvinge resten af landet
til endelig at forstå,
hvis vi ellers kan det,
betydningen af Konføderationen og borgerkrigen
og betydningen af frigørelsen og det 14. tillæg
i vores evigt gentagende nutid.
MODSTAND
MODSTÅ
PARLAMENTSBYGNINGEN, SOUTH CAROLINA DEN 10. JULI, 2015
PARLAMENTSBYGNINGEN, MISSISSIPPI DEN 30. JUNI, 20120
Disse monumenter ærer en fiktiv Konføderation
og ignorerer døden og slaveriet,
ignorerer den rædsel, den faktisk stod for.
Vi må ikke være bange for sandheden.
IDA B. WELLS' PLADS
"KRAFT STYRKER INTET UDEN KRAV. SÅDAN VIL DET ALTID VÆRE."
FREDERICK DOUGLASS
Fremskridt kommer ikke uden modstand.
Det er ikke en lige linje.
Det er rodet. Det haster.
Selv folk, der går ind for sagen, siger nogle gange:
"Vent, der er større problemer" eller "Det er for meget, for hurtigt",
men for de mennesker, der lider,
kan retfærdigheden ikke vente.
Vi vil kunne stå side om side og synge den gamle negro spiritual:
"Endelig fri, endelig fri, tak, almægtige Gud, vi er endelig fri…"
Vi er i en nødsituation.
Ingen retfærdighed, ingen fred.
Hænderne op, skyd ikke.
Amerika, du har bevist i 435 år nu,
at du ikke har respekt for sortes liv.
Sorte liv betyder noget!
Der sker en koordineret aktivitet i hele landet.
Nu er det nok.
Det er på tide, at vi står op og siger: "Få knæet af min hals."
Jeg kan ikke få vejret.
Vi er her, fordi jeg skal kæmpe mig gennem menneskemængden
og sige, at mit liv betyder noget.
De er heldige, at de sorte vil have lighed og ikke hævn.
Lad os gå bort med blæsten. Kan vi få Borte med blæsten tilbage?
Tekster af: Else Katrine Nielsen