Většina z toho, jak o sobě coby Američané přemýšlíme,
toho, na co jsme nejpyšnější,
většina důvodů, proč se považujeme za svobodné,
je zakotvena ve 14. dodatku.
Čtrnáctý dodatek se zrodil v bitvě.
CHCEME BÍLOU ŠKOLU
Jeho vznik doprovázela kontroverze a jeho přijetí zloba.
I to je jeho odkaz.
Netušili jsme, jak moc nejsme připraveni opravdovou rovnost přijmout.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
ČLÁNEK XIV.
Každá akce vyvolá stejně silnou reakci opačného směru.
A každá revoluce stejně silnou kontrarevoluci.
KONEC BÍLÉ NADVLÁDY
Lidé změny nesou těžce, zvlášť když mají pocit, že o něco přicházejí.
Po občanské válce měla většina bílých jižanů pocit,
že nejen prohráli válku, ale přišli i o způsob života.
Byli potupeni.
Bývalí otroci získali podle 14. dodatku rovnoprávnost.
Rovnoprávnost podpořenou vládou.
Ale jak se ukázalo,
dodatek bylo třeba bránit,
protože ihned po přijetí se setkal s odporem na všech frontách.
U soudů, v ulicích…
Dokonce i v naší paměti je jeho význam zkreslený.
ODPOR
OBČANSKÁ VÁLKA
REKONSTRUKCE
Jak dát republiku dohromady…
HISTORIK, YALE
…po mohutné čtyřleté občanské válce?
Snaha začlenit jižní státy zpátky do Unie…
AUTOR
…založené na skutečné rovnosti mezi bělochy a černochy
byla od začátku složitý úkol.
Otroctví bylo globální institucí.
Byl to systém práce, systém politiky,
systém bohatství i systém moci.
To všechno se muselo předělat.
Většina bělochů z Jihu 14. dodatek odmítala,
brali ho jako potupu,
zvlášť v rámci každodenní mezilidské interakce.
Všichni věděli, jak se má otrok chovat.
Musel sejít z chodníku, když kolem procházel běloch.
Bělochy musel oslovovat „pane“.
Ale co po zrušení otroctví?
GUVERNÉR FLORIDY
„Byť jste svobodní jako běloši,
nemyslete si, že jste jim rovni, nejste.
Pokud chcete být váženými občany,
musíte se podle toho chovat.
Oslovujte svého bývalého pána ‚pane‘ a svou bývalou paní ‚paní‘.“
Jeden fakt se podle mě zcela opomíjí.
A to, jak pozoruhodný byl přístup černochů během rekonstrukce.
INICIATIVA ZA ROVNOU SPRAVEDLNOST
Je to jeden z nejinspirativnějších okamžiků našich dějin.
Zotročení, týraní, traumatizovaní a mučení lidé si vydobyli svobodu,
a na oplátku chtěli jen mír a harmonické soužití.
AMERICKÝ SENÁTOR
„Nechovají vůči svým bývalým pánům
žádnou touhu po pomstě,
žádnou nenávist, žádné nepřátelství.
Nesnaží se polepšit si tím,
že by obětovali byť jen jediný zájem svých bílých spoluobčanů.
Žádají jen práva, která jim dle univerzálního božského práva náleží.“
Mnozí z nás si neuvědomují,
jak velký přínos mají Afroameričané pro Ameriku i svět.
Připojte se k naší oslavě přínosu černošské kultury.
Po přijetí 14. dodatku vidíme u emancipovaných černochů velký pokrok.
Za přítomnosti federálních vojsk se jim daří v obchodu,
podnikání, zemědělství.
Chtějí sloužit a vést.
„Naše oči to vidí…
ABOLICIONISTA
…uši to slyší a srdce to cítí. Není pochyb. Černoši jsou svobodní.
Jsou občany a mají právo volit.“
FOND PRÁVNÍ OCHRANY A VZDĚLÁVÁNÍ NAACP
Afroameričané jsou ze svobody nadšení.
Z toho, co jim plnohodnotné občanství přináší.
A černošský život se začíná proměňovat.
HISTORIK, HARVARD
Chtěli také zakládat instituce, třeba kostely.
Africká metodistická episkopální církev a baptistické církve se na Jihu množí.
Vzniká řada historicky černošských škol a univerzit,
od Fiskovy po Howardovu univerzitu ve Washingtonu.
Poskytují černochům institucionální základ,
aby mohli začít nový život ve světě, který nikdy nepoznali.
Rekonstrukce přinesla stovky černošských funkcionářů,
ať už šlo o státní zákonodárce,
či viceguvernéry na Jihu.
Pár se jich dostalo do amerického Kongresu, dva do Senátu.
A sloužili se ctí.
Hiram Revels se stal prvním afroamerickým senátorem.
„Washington, 25. únor 1870.
Černošský senátor za Mississippi pan Revels
byl dnes odpoledne uveden do úřadu.
Uvnitř nezbylo jediné místečko k sezení ani stání.
Enormní zájem ani zdaleka nevystihuje pocit,
který během celé ceremonie panoval.“
„Jsme uprostřed úžasné kampaně,
založené na spravedlnosti a politické i právní rovnosti.“
Chápu.
Ale když teď žijeme tak blízko, můžeme si na sebe zvyknout.
A pokojně spolupracovat.
Slavný ilustrátor Thomas Nast nakreslil obrázek Díkůvzdání strýčka Sama.
Je to vlastně ukázkový příklad tehdejšího smýšlení.
DÍKŮVZDÁNÍ STRÝČKA SAMA
U stolu vidíme všechny. Bělochy, černochy, indiány, Číňany…
Něco takového lidé do té doby nejspíš neviděli.
To do tohohle se snažili vžít.
KAŽDÝ JE VÍTÁN
Čtrnáctý dodatek…
SVOBODNÍ A ROVNÍ
…přinesl možnost nového, multirasového národa.
STÁTNÍ ZÁKONODÁRCI MISSISSIPPI A JIŽNÍ KAROLÍNY
Demokracie, jež konečně dostojí principům Deklarace.
SOUDNÍ POROTCI
Ale netrvala dlouho.
Jedno je jasné.
Mezi bělochy na Jihu působily jisté síly.
Síly odhodlané…
vrátit staré pořádky.
SOUDCE NEJVYŠŠÍHO SOUDU
„Temnota je v těchto regionech módní barvou.
Všude kolem nás dosadili Afričany.
Dělají porotce,
úředníky na poště, celníky.
Jižanské komunity čeká zkáza,
pokud nedojde k zásadní změně na všech úrovních vlády.
I vzpoura by byla lepší
než lhostejnost, která zjevně převládla.“
Čtrnáctý dodatek říká, že ze zákona jsou si všichni rovni.
Poté přichází 15. dodatek.
Ten dává černochům volební právo.
Pro některé bělochy z Jihu je to nebezpečná kombinace.
Oba dodatky společně mění jižanské právo
a načas i vedení Jihu.
Způsob myšlení se ale u řady bílých jižanů nezměnil.
A udělají cokoli, aby získali zpět svou moc.
Cokoli.
Chceme žít v míru se všemi lidmi,
zvlášť s bělochy na Jihu.
Naše zájmy jsou stejné.
Nestojíme však o mír beránka a lva.
Dejte nám naše práva.
Bílí jižané z černochů dělali občany druhé třídy,
žijící podřízené životy.
Na většině Jihu žili skoro jako otroci.
A po zkáze
přišla svoboda.
Aspoň na papíře.
Formálně otroctví skončilo,
ale boj za rovnost teprve začal.
Afroameričané měli 14. dodatkem zaručená práva,
a tak se jako občané obraceli na soudy o pomoc s tímto vzdorem.
Před občanskou válkou většina soudců vlastnila otroky
nebo je vlastnil prezident, který je jmenoval.
Jejich rozhodování proto ničím nepřekvapí.
Ale soudy 70. a 80. let jsou jiné.
Ve smyslu „prožili jsme občanskou válku“.
Řadu soudců jmenovali prezidenti, kteří bojovali za Unii.
Soudy by tak měly být plné revolucionářů, nebo ne?
Ne tak docela.
Černoši v soudech spojence nenachází.
NEJVYŠŠÍ SOUD USA
Ale bílí jižané ano.
Když se řekne odpor vůči rekonstrukci,
většinou nás napadne násilí mezi obyčejnými lidmi,
vzestup Ku-klux-klanu, černé zákoníky.
Nesmíme ale zapomínat na velmi významnou roli Nejvyššího soudu.
I ten černochům v podstatě vracel status otroků.
V prvním oddílu 14. dodatku se píše,
že jako občan se těšíte ochraně a výsadám občanství.
A žádný stát je nesmí omezit.
Jako člověk máte právo na stejnou ochranu zákona a na řádný proces.
Ale bude se to dodržovat?
Nejvyšší soud v řadě případů,
jako jsou Cruikshank, tzv. Slaughterhouse a Civil Rights Cases,
tento závazek podrýval.
REKONSTRUKCE
Slaughterhouse je jedno…
z nejkritizovanějších rozhodnutí Nejvyššího soudu USA.
V podstatě říká, že základní definici a ochranu práv stále stanoví státy,
ne národní vláda.
Tím se oslabila ústavní klauzule o výsadách a imunitách.
A zůstalo to tak dodnes.
Dobře, něco víc k výsadám a imunitám.
V podstatě to znamená naše práva.
Výsady jsou naše svobody.
To, co smíme.
A imunity jsou naše ochrany.
Věci, před kterými jsme jako občané chráněni.
A nejzákladnější svobody a ochrany nás Američanů jsou uvedeny v Listině práv.
Svoboda slova, vyznání, shromažďování, právo nosit zbraň atd.
Díky 14. dodatku tato práva máte bez ohledu na to,
ve kterém státě žijete nebo do kterého státu cestujete.
A to je pro černochy moc důležité.
Často totiž o svá práva přicházeli v závislosti na státě, kde žili.
Při takovém omezení platnosti se ze 14. dodatku stává jen cár papíru.
Místní rasistické vlády se pak mohly na ten případ odvolávat s tím,
že 14. dodatek nemůže zaručovat obecná občanská práva,
a tím zasahovat do místní správy.
SPOJENÉ STÁTY VS. CRUIKSHANK
V případu Spojené státy vs. Cruikshank soud rozhodl,
že 14. dodatek nechrání jednotlivé občany
před násilím páchaným jednotlivci.
PŘEDSEDA NEJVYŠŠÍHO SOUDU
„Čtrnáctý dodatek zakazuje státu zbavit kohokoli života, svobody
či majetku bez řádného procesu.
To se však nijak netýká práv jednoho občana vůči druhému.“
Tím se naprosto okleštila
základní záruka poskytovaná 14. dodatkem.
Myšlenka, že černoši budou moci mít v USA občanská práva,
jedině když budou chráněni před násilím.
Takže si to ujasněme.
Nejvyšší soud v podstatě říká:
„Promiňte, černoši.
Pokud se na vás jednotlivec dopustí násilí,
dokonce vás zabije,
federální vláda s tím nemůže nic dělat.
Třebaže 14. dodatek vznikl, aby vás ochránil.“
SPOJENÉ STÁTY VS. CRUIKSHANK
Případy přezdívané Civil Rights Cases
v zásadě ruší zákon o občanských právech z roku 1875.
Soud v podstatě říká,
že černochy nelze chránit před diskriminací na veřejnosti.
V divadlech, hotelech apod.
Rozhodnutí se vztahuje na soukromé jednání, ne státní.
Když vám v opeře řeknou, že dovnitř černoši nesmí,
nedělá to státní vláda ani žádný veřejný činitel.
Je to soukromý podnik.
Tyto případy legalizovaly segregaci na soukromých místech.
Nejde prý o porušení stejné ochrany zaručené 14. dodatkem.
Je to jen porušení lidské slušnosti.
Soud v těch případech říká jednu zdrcující věc.
SOUDCE NEJVYŠŠÍHO SOUDU
Černochům vlastně dobře známou.
„Když se člověk vymaní z otroctví,
jeho povýšení jednou musí dojít do bodu,
kdy přestane být speciálním chráněncem zákonů.“
Soud říká:
„Jak dlouho ještě budeme muset s černochy jednat v rukavičkách?
Musí přijít chvíle, kdy se černoši, zbavení okovů otroctví,
postaví na vlastní nohy.“
Soudu došla trpělivost.
„Bojovali jsme ve válce, a teď jste volní. Co víc po nás chcete?
Máme lepší věci na práci.
Prostě se zařiďte.“
Je to 20 let od doby, co tahle země černochy držela po staletí v otroctví.
A Nejvyšší soud už si nad projektem rovnosti myje ruce.
Nikdo rozhodně nečekal,
jak rychle přestane projekt reformy Jihu veřejnost na Severu zajímat.
Objevila se chuť hodit minulost za hlavu.
A přestat zemi navždycky dělit na Sever a Jih.
Lidé toužili po usmíření.
NA PAMÁTKU HRDINŮ UNIE PADLÝCH VE ZBYTEČNÉ VÁLCE
Federální činitelé se z Jihu stáhli.
Přestalo se lpět na 14. dodatku
a počala dlouhá, temná a trnitá cesta
vedoucí až k rasové segregaci.
ODPOR
ČEKÁRNA JEN PRO ČERNOCHY
KINO REX PRO ČERNOCHY
ČERNOŠSKÉ KINO GEM
ČEKÁRNA PRO BĚLOCHY
Roku 1896 pak Nejvyšší soud rozhodl případ Plessy vs. Ferguson.
A posvětil státní segregační zákony.
PRO BĚLOCHY
Držely-li se zásady „odděleni, ale rovni“.
ALABAMA ZŮSTANE BÍLÁ
V tomto případě Nejvyšší soud potvrdil louisianský zákon,
podle nějž museli všichni místní osobní železniční dopravci
cestujícím zajistit stejná, ale oddělená místa
pro bílou a černou rasu.
Odtud „odděleni, ale rovni“.
A ne, ze segregace teď nemůžete vinit vlaky.
I když bych rád.
Nejvyšší soud v podstatě nahradil 14. dodatek nadvládou bělochů.
Rozeberme si ten zákon.
Co vlastně znamená odděleni?
Oddělit znamená silou odloučit. Separovat.
Zahrnuje v sobě ničení.
Proto nemám rád „oddělit zrno od plev“.
Co máte proti plevám? Co vám udělaly?
A mrkněme se do minulosti.
Nejdřív obchod s otroky odloučil Afričany od jejich domoviny.
Pak otroctví oddělilo Afroameričany od jejich rodin.
A segregace je teď odtrhává od vzdělání,
bohatství, příležitostí a spravedlnosti.
Černoši byli tak separovaní,
že dodnes musíme mít „měsíc černošské historie“,
aby Američani věděli o našich zásluhách.
To je ulítlý.
A co se stane, když rozdělíme spojení „stejná ochrana“?
„V dobách otrokářství běloši z Jihu vlastnili černošské tělo i duši.“
INVESTIGATIVNÍ NOVINÁŘKA
„V jejich zájmu bylo duši potlačit a tělo zachovat.
Bílý majitel ve svém hněvu málokdy zašel tak daleko, že by vzal život.
Znamenalo by to totiž ztrátu několika stovek dolarů.
Pak přišla emancipace.
A majitelův osobní zájem na otrokově těle zmizel.
Do módy se dostal nový systém útisku.
Černoši byli nejen bičováni a mláceni,
ale i zabíjeni.“
Na Jihu se rozmohlo hrozivé násilí.
Jakmile černoši získali volební právo a začali získávat funkce,
objevily se otevřeně politické organizované skupiny.
JIŽANSKÁ SPRAVEDLNOST
Je to jediné období americké historie,
kdy se neskrývané teroristické násilí
stalo běžnou součástí politického života.
BÍLÁ LIGA
VLÁDA BĚLOCHŮ HORŠÍ NEŽ OTROCTVÍ
Klan a jeho četní imitátoři
se stali násilným křídlem politické kontrarevoluce proti rekonstrukci.
Černochům začaly vyhrožovat davy.
Lidé je tahali z vězení, útočili na ně, když žádali férové jednání,
pokusili se volit, organizovat se
nebo získat politickou moc.
Upalovali je, mlátili je, mučili je, topili je,
věšeli je.
Nazvěme věci pravým jménem. Byl to tuzemský terorismus.
Nejhorší politický masakr USA
se odehrál v Colfaxu v Louisianě.
Jako důsledek volby guvernéra.
Afroameričané už měli ze zákona právo tvořit domobrany,
shromáždili se, aby ochránili novou vládu.
A byli chladnokrevně povražděni.
Odhaduje se, že zemřelo až 200 lidí.
„Nemilosrdně je postříleli.
Řadu střelili zezadu do hlavy a krku.
Jednomu úplně rozdrtily tvář rány puškou.
Dalšímu po zastřelení rozpárali břicho nožem.“
ZPRÁVA LOUISIANSKÉ NÁRODNÍ GARDY
JIŽANSKÉ DAVY
PONDĚLNÍ BITVA
Nebyl to jen Colfax.
MASAKR V ORLEANS
CAMILLSKÉ BOUŘE
HAMBURSKÝ MASAKR
Bílí jižané bývalé otroky opakovaně připravovali o vše, co získali.
Vyšší volební účast černochů začala klesat.
V roce 1901 už Jih na národní úrovni
nezastupoval jediný černoch.
Lynčování se stalo vynucovacím nástrojem.
Mělo zajistit, že se 14. dodatek nikdy nestane skutečností.
Od roku 1890 do 50. let
bylo po celé zemi prokazatelně zlynčováno více než 4 000 lidí.
LYNČOVÁNÍ V AMERICE
Od Illinois po Mississippi.
Lynčování v jádru vycházelo z názoru,
že černoši jsou nejen méněcenní, ale rodí se jako zločinci.
Někdy jsou v boji za změnu potřeba svědci.
Po rekonstrukci mezi ty nejhlasitější patří Ida B. Wellsová.
Psala o tom, co se doopravdy dělo mezi lidmi na Jihu.
Jako černošce jí k tomu nikdo nedal pověření,
ale rozhodla se za svou generaci zaznamenávat pravdu.
Tohle je jeden z těch neobyčejných příběhů o tom,
co lidé mohou dokázat.
Byla to investigativní novinářka, obhájkyně občanských práv, aktivistka
a pomohla založit organizaci NAACP.
Byla to silná žena.
A měla zarytý smysl pro spravedlnost.
Do povědomí národa se dostala,
když v Memphisu přišla o tři přátele.
Ti vlastnili místní obchod s potravinami.
Byli tak úspěšní, že představovali pro bílé obchodníky hrozbu.
A bělošský dav je zabil.
„Říká se, že Tom Moss prosil o život.
Kvůli své ženě, své dceři
a nenarozenému dítěti.
Jeho poslední slova zněla: ‚Řekněte mým lidem, ať jdou na Západ.
Tady pro ně není spravedlnost.‘
Všichni ve městě Toma znali a měli ho rádi.
Vlastnil malý domek, šetřil
a do obchodu chodil se stejnou ctižádostí, jakou by měl mladý bílý muž.
Tak jako já věřil, že bychom měli hájit právo
a postavit se každému bezpráví.
Někdo musí ukázat,
že afroamerická rasa je spíše terčem než původcem hříchu.
A zdá se, že tento úkol připadl mně.“
Byla první, kdo začal opravdu počítat,
dokumentovat a vyjmenovávat případy lynčování.
HRŮZY Z JIHU LYNČOVÁNÍ VE VŠECH JEHO FÁZÍCH
1889–1922: zlynčováno 3 436 lidí
Nabádala černochy, aby si uvědomili, že budou muset bojovat,
že se té tyranii budou muset vzepřít.
A budou muset mluvit kritičtěji o tom, že je vláda nedokáže ochránit.
„Jen pod hvězdami a pruhy je možné masakrovat lidi.
Stateční se nescházejí po tisících, aby mučili a zavraždili jednotlivce,
umlčeného roubíkem a svázaného tak, že nemůže klást sebemenší odpor.“
Z lynčování se stala velkolepá show.
Děti mohly ze školy,
často se pořizovaly snímky a z nich se tiskly pohlednice.
Na jedné se třeba psalo: „Byl jsem na černošském barbecue.“
Nešlo jen o Ku-klux-klan.
Nebyli to lidé v hábitech.
Chodili tam bankéři, učitelé, lékaři i muži zákona
a zcela beztrestně páchali tyto násilné činy.
Tento rasový terorismus, toto násilí je způsob, jak říct:
„Zapomeňte, co říká 14. dodatek.
Vím, že podle něj máte nárok na stejnou ochranu
a jste plnohodnotnými občany,
ale tady v tomhle okrese, městě, státě
se právo řídí mnou.“
I samotnou Idu B. Wellsovou napadl dav
a doslova spálil její tiskařský lis.
Vyhrožovali jí a nakonec z Memphisu utekla,
protože se tam bála o svůj život.
Toto násilí mělo obrovský dopad na americkou společnost.
Rasový terorismus předně měnil geografii obyvatelstva.
Černošské komunity v Clevelandu, Chicagu, Los Angeles a Oaklandu.
Před terorem tam uprchlo šest milionů černochů.
Ida B. Wellsová na počátku 20. století dorazila do Chicaga,
aby pomohla černochům přicházejícím z Jihu přizpůsobit se novým podmínkám.
Když se podíváme na příběhy těch, kteří opustili hrůzy Jihu
kvůli příležitostem země zaslíbené na Severu,
zjistíme, že se často dočkali jen spousty planých slibů.
„Černý stín bezpráví v podobě lynčování
roztahuje svá křídla přes celou zemi.“
Teď si ujasníme, co se myslí oněmi prázdnými sliby.
V roce 1919 v Chicagu, Idině novém domově,
propuklo několikadenní násilí proti černochům.
Zanechalo za sebou 40 obětí,
stovky zraněných a přes tisíc bezdomovců.
Odpor už není problém Jihu.
Ale celé Ameriky.
Agrese narůstá. Černoši s hořkostí zjišťují,
že násilí na Severu se nijak neliší od násilí na Jihu.
Máš zlatý zuby a nosíš zlatý řetězy,
žereš smažený kuře a sušenky,
ty opice, šimpanzi, opičáku,
habáne, rychlonožko, skokane, baskeťáku,
bubáku, bakeliťáku, černá hubo, dehťáku.
Vem si tu zasranou pizzu a táhni zpátky do Afriky kurva.
Ida B. Wellsová pokračovala ve svém tažení proti lynčování
a obrátila se na mezinárodní veřejnost.
Cestovala po Evropě,
popisovala rasismus a lynčování jako ohavnost,
od rádoby civilizovaného národa.
Divím se, že o jejím životě ještě nikdo nenatočil film.
Je to určitě jedna z výjimečných žen našich dějin.
Není náhoda, že si Ida B. Wellsová ještě nevysloužila svůj oscarový snímek
a že Pulitzerovu cenu získala až v roce 2020,
89 let po své smrti.
Ze stejného důvodu toho zřejmě moc nevíte o 14. dodatku.
Bývalá Konfederace totiž měla
nad pomyslným filmem o občanské válce poslední slovo.
V jejím novém scénáři byl Jih dokonalá společnost,
šikanovaná Severem a nespravedlivě zničená.
Tenhle mýtus zvaný Lost Cause říká, že otroctví nebylo tak zlé.
Proto 14. dodatek ani nebyl třeba.
Vymyslet si nový příběh je někdy snazší
než se vyrovnat s drsnou minulostí.
Rekonstrukce ani tak neselhala, spíš byla poražena.
Začíná to mýtem Lost Cause, ten se po válce stává velmi důležitým.
Jde o myšlenku, že Jih bojoval za ušlechtilou věc.
Šířila se celou bílou společností.
Z ideologie Lost Cause se stal jakýsi vítězný narativ.
Jižané oslavovali vítězství nad rekonstrukcí.
Je to vidět na návratu konfederační ikonografie.
Na Jihu se obnovovaly památníky a pomníky.
Vztyčování těch monumentálních pomníků…
je pro společnost něco jako vítězné kolečko.
Symbolizují to, čím Jih ve skutečnosti je.
To jsou naši bohové.
SPOJENÉ DCERY KONFEDERACE
Rozkaz od generála Leeho zní udržet Masonovu–Dixonovu linii.
A žádnej Yankee ji nepřekročí.
Generála Leeho?
Vždyť válka mezi státy skončila skoro před 90 lety.
Nemám čas koukat na hodinky!
A dokud se neozve generál Lee,
odstřelím každýho Yankeeho, co vkročí na jižanskou půdu,
takže zmiz, Yankee!
Počátkem 20. století se stává důležitým médiem film.
Rasistický výpravný film Zrození národa
a snad nejznámější film všech dob Jih proti Severu
se staly velmi populárním znázorněním smyslu občanské války a rekonstrukce.
Nejen pro jižany, ale i pro spoustu lidí na Severu.
ZROZENÍ NÁRODA
Filmy jako Zrození národa se snažily vyprávět nový příběh
o udatné a ušlechtilé snaze zachovat otroctví.
KONFEDERACE JDE POMOCI
Konfederace chtěla podpořit myšlenku, že Jih nikdy nic špatného neudělal.
REKONSTRUKCE: JIH VYTRPĚL MUKA, ABY VZNIKL NÁROD
ZKÁZA VÁLKY S MÍREM NEKONČÍ
Přepisování dějin tvořilo významnou část narativu o černošské méněcennosti.
Rozšířil se mýtus,
že rekonstrukce byla nejhorší období v dějinách americké demokracie.
A to proto, že Afroameričané získali moc, právo volit a zastávat funkce.
Následovala tudíž nezřízená korupce a špatná vláda.
UVNITŘ TRPĚL KVŮLI ÚPADKU SVÉHO LIDU.
Nakonec prý Jih zachránil Klan.
Když ten film promítali v Bílém domě,
Woodrow Wilson tím za Ameriku posvětil
nový řád plný násilí a teroru.
„Bílí lidé z Jihu jednali z pouhého pudu sebezáchovy,
aby se zbavili břemene hlasů nevzdělaných černochů.
Černošská vláda na Jihu konečně skončila
a navrátila se přirozená, nevyhnutelná nadvláda bělochů,
zodpovědné třídy.“
Ihned po premiéře Zrození národa se KKK rozšířil po celé Americe,
rozrostl se jako nikdy.
Nové populární médium tyto obrazy vrylo lidem do paměti.
To posílilo ideu bělošské nadřazenosti
a také pomohlo zažehnout nový druh rasové pomsty.
TÁHNĚTE DO AFRIKY
MASAKR NA ČERNÉ WALL STREET
Spisovatelé, novináři i vědci
se všemi možnými způsoby snažili dokázat,
že černoši jsou podřadní a představují hrozbu pro civilizaci.
ČERNOCH: ZVÍŘE K OBRAZU BOŽÍMU
Bělochům to bez výčitek svědomí umožnilo vytvořit v každé generaci
jen takový obraz černocha, jaký si přáli vidět.
Ano, madam.
Cos to měl s sebou dneska za dámu?
To nebyla žádná dáma. To byla má žena.
Starý Jih se v ideologii Lost Cause
stal jakýmsi kulturním útěkem.
Sentimentálně vyobrazený starý Jih byl spořádaná společnost,
v níž žili černoši vcelku spokojeně,
jelikož si v jejím chodu našli své místo.
DĚJINY PRO ŠKOLY
Občanská válka se tak začala překrucovat.
…PŘIVEDL MILIONY PRACOVNÍKŮ Z AFRIKY NA JIH USA…
ŽIVOT ČERNOCHŮ V OTROCTVÍ
VÁLKU NEZAPŘÍČINILO OTROCTVÍ
O OTROCTVÍ NEŠLO: VELKÁ LEŽ VÁLKY
Popíšete nám, jak vypadaly vaše začátky na plantáži?
Bylo to úžasné období.
Všichni byli šťastní.
Nikdy jsme neslyšeli o tom, o čem se mluví dnes.
A určitě není ostuda říct, že jsou jako děti.
Máme tím totiž na mysli, že jsou šťastní jako malé děti.
Vždy se našli odpůrci tohoto sentimentálního pohledu na válku,
ale v téhle kulturní bitvě,
literární bitvě o srdce a mysl Američanů,
ani zdaleka nevyhrávali.
JIH PROTI SEVERU
Byla kdysi země kavalírů a bavlny,
zvaná starý Jih.
Zde odzvonila poslední hrana dvornosti.
Zde byli naposled spatřeni rytíři, dámy,
páni a otroci.
Zůstala po nich jen vzpomínka,
jako by to byl jen sen.
Civilizace, kterou odvál vítr.
Tyhle příběhy pronikly do mysli Američanů.
JIH PROTI SEVERU V POPULARITĚ DOHÁNÍ BIBLI
Mohli utéct do starší, spořádané předválečné civilizace,
pokud je znervózňovali, pohoršovali
či naplňovali obavami všichni ti noví lidé přicházející do Ameriky,
všechna ta rostoucí velkoměsta
a všechna ta industrializace, která jako by se vymkla kontrole.
Na plantáži u Charlestonu,
kde jeho rodina žije po osm generací,
jsme se Norwooda Hastieho zeptali, zda bylo otroctví nemorální.
Nemyslím si…
Otroci přijíždějící z Afriky totiž nemluvili anglicky.
Nebyli vyškolení pro žádnou práci,
která by se v civilizaci hodila.
Někdo se o ně musel postarat.
Takže otroctví podle mě v těch raných dobách zkrátka být muselo,
ale zvyk je železná košile.
Trvá dlouho od něj upustit.
A už před lety všichni věděli,
že černochům bude muset být přiznána rovnoprávnost.
Postoje bílých lidí na Jihu se časem změní.
Sám jsem mnohem liberálnější než kdysi
a vím, že za pět let budu ještě víc.
V tomhle směru asi každý.
Co vás vedlo k větší liberálnosti?
Uvědomil jsem si,
že černoši jsou lidé jako kdokoli jiný.
Pane Hastie, čím jsme podle vás byli,
než jste nás začal považovat za lidské bytosti?
No, svým způsobem…
jsme vás brali jako vyvinutější domácí mazlíčky.
Narodil jsem se na Jihu v roce 1950.
Byla to doba přísné segregace.
SEGREGACE NAVŽDY / KONEC MÍSENÍ RAS
Žili jsme v prostředí,
které téměř úplně utvářela ideologie Lost Cause,
myšlenka, že Konfederace byla vrcholem amerických dějin
a že od té doby padáme dolů.
Když v tom vyrůstáte, ovlivní vás to celé.
Na Ameriku se nakonec díváte optikou nadřazeného bělocha
a ani si to neuvědomujete.
CHARLESTON, JIŽNÍ KAROLÍNA
Roku 1861 se Jižní Karolína jako první stát postavila za svá práva.
Historie té vlajky je úzce spjatá s jižanským dědictvím.
Ne s otrokářstvím.
Přišel jsem jen bránit náš odkaz, a tím není otroctví.
Má rodina otroky nikdy neměla. Ani já je nemám.
I když tvrdí, že ne, symbolizuje otroctví.
Ta vlajka v Jižní Karolíně vůbec nemá vlát.
Nechceme ji tu, je to k nám neuctivé.
Přišli jsme podpořit uchování naší historie a našeho dědictví,
protože bez nich by Amerika nebyla.
Oni tím Konfederaci přikrášlují.
Přitom existovala jen proto, aby uchránila otroctví.
Jsme hrdí na své dědictví a ctíme své předky.
Jde o dědictví a hrdost.
Je to naše dědictví. Jsme to my.
Je to dědictví všech.
Lidem, co tvrdí: „Je to má vlajka, moje dědictví.“
Vaše dědictví je otroctví, útisk a terorismus KKK.
A to ta vlajka symbolizuje.
Patří to k tomu, kdo jsme.
Za problémy v Jižní Karolíně a ve světě nemůže žádný film ani symbol,
ale to, co mají lidé v srdcích.
Jak se vrátit a předělat Ameriku?
Pane předsedo, chci vám dnes představit pohled, který je vám nejspíš cizí.
Jako pastor kostela,
kongregace Církve Mt. Horr AME v okrese Charleston…
SENÁTOR JIŽNÍ KAROLÍNY
…jsem vyslechl bolestné příběhy.
Lidi velmi uráží,
že na státním kapitolu stále visí vlajka používaná jako symbol,
který je má tyranizovat, demoralizovat a ponížit.
Jděme našemu skvělému státu příkladem.
Ukažme všem, které zastupujeme,
že možná poprvé v naší úžasné historii
jsme ochotni udělat něco, co není jen v našem vlastním zájmu,
ale v zájmu celé Jižní Karolíny.
Opět dnes zopakuji…
V dubnu roku 2015 jsem byl na konferenci v jihokarolínském Charlestonu.
Skvělé konferenci o konci občanské války.
Ale hlavní řečník dne byl reverend Clementa Pinckney.
Mám smíšené pocity, cítím radost,
ale jako duchovní také smutek,
protože vím, kolik lidí zemřelo pro svobodu druhých.
Pinckney, věrný kazatelskému stylu, tvrdil,
že od občanské války jsme prošli částečným vykoupením.
Dokonce vzdal hold veteránům Konfederace.
„Svým spoluobčanům“, jak je nazval.
Zpívali jsme „America the Beautiful“ a já s ním sdílel brožuru.
Zpívali jsme z jednoho tištěného textu.
Byla to jedna z nejlepších historických akcí, kterých jsem se zúčastnil.
Problém nastal o dva měsíce později.
V kostele v jihokarolínském Charlestonu se střílelo…
Pinckneyho zabili.
AKTIVISTKA, UMĚLKYNĚ
Roku 1961 vyvěsila Jižní Karolína nad kupolí státního kapitolu
vlajku Konfederace.
A přijala zákon, podle kterého ji nelze spustit
bez souhlasu státní legislatury.
Vlajka tam vlála i v roce 2015, kdy bílý rasista Dylan Roof
vešel do historicky černošského kostela Mother Emanuel církve AME v Charlestonu
a během modlitby zabil devět černošských věřících.
Jeden z nejkrvavějších útoků na černošské kostely v dějinách USA.
Mezi oběti patří i pastor kostela, 41letý senátor Clementa Pinckney.
Senátor Pinckney představoval morální svědomí zákonodárného sboru.
Když přišel čas pastora Pinckneyho pohřbít,
rakev vezli ulicemi
a Jižní Karolína spustila americkou vlajku.
Kdežto vlajka Konfederace zůstala kvůli zmíněnému zákonu nahoře.
Byl to jasný signál,
že i když Jih občanskou válku prohrál,
bělošská nadřazenost dál stála nad veškerou mocí.
Dějiny otroctví v Jižní Karolíně se mě hluboce dotýkají.
Mí předci tu byli zotročeni,
rodina mi vyprávěla o svých zkušenostech s Klanem.
Cítila jsem potřebu vyslat jasný vzkaz.
Slečno! Slezte!
Slezte dolů!
Slečno!
Zahrnujete mě nenávistí, útlakem a násilím.
- Tahle vlajka dneska půjde dolů! - Slezte.
Samozřejmě jsem věděla, že mě zatknou,
ale takhle už to dál nešlo.
Pokrok není nic automatického.
Ani nevyhnutelného.
Pokrok nastává proto, že lidé činí nějaká rozhodnutí.
Možná že Pinckney a jeho farníci
tragicky položili život,
aby zbytek země donutili
se konečně vypořádat,
je-li to možné,
s významem Konfederace a občanské války,
zrovnoprávnění a 14. dodatku
v naší neustále se opakující přítomnosti.
ODPOR
BRAŇ SE
STÁTNÍ KAPITOL JIŽNÍ KAROLÍNY 10. ČERVENCE 2015
MISSISSIPPSKÝ STÁTNÍ KAPITOL 30. ČERVNA 2020
Tyto pomníky oslavují fiktivní Konfederaci.
Ignorují smrt, otroctví a teror, které ve skutečnosti ztělesňovala.
Nesmíme se bát pravdy.
NÁMĚSTÍ IDY B. WELLSOVÉ
„BEZ POPTÁVKY SE MOC NIČEHO NEVZDÁ. VŽDY TO TAK BYLO A BUDE.“
FREDERICK DOUGLASS
Pokrok jde s odporem ruku v ruce.
Netvoří přímou linku.
Jde o chaos. Naléhavost.
Dokonce i lidé, kteří jsou pro, někdy říkají:
„Počkejte, máme větší problémy.“
Nebo: „To je moc věcí moc rychle.“
Ale lidé, kteří trpí,
potřebují spravedlnost hned.
Budeme si moct podat ruce a zazpívat slova starého černošského spirituálu:
Konečně svobodní! Konečně svobodní!
Díky, Bože všemohoucí, konečně jsme…
Jsme ve stavu pohotovosti!
- Bez spravedlnosti není mír! - Ruce vzhůru, nestřílet!
Ameriko, už 435 let dokazuješ,
že si vůbec nevážíš života černochů.
Na černoších záleží!
Tato koordinovaná akce probíhá po celé zemi.
Co je moc, to je moc.
Je načase, abychom se postavili a řekli: „Přestaňte nám klečet na krku!“
Nemůžu dýchat!
Musím se probojovat všemi těmi lidmi, abych mohla říct,
že na mém životě záleží!
Mají kliku, že černoši chtějí rovnost, a ne pomstu.
Chce to něco jako Jih proti Severu. Můžeme ho dostat zpátky?
Překlad titulků: Zdeněk Huml