A válasz azokra a kérdésekre, hogy mitől vagyunk amerikaiak,
mire vagyunk a legbüszkébbek,
és hogy mitől érezzük magunkat szabadnak…
a 14. módosításban található.
A 14. módosítás csatában született,
a kialakulását viták vették körül, a törvénybe iktatását gyűlölet övezte.
Ez az örökségünk.
Egyszerűen nem voltunk felkészülve az igazi egyenlőség feldolgozására.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Minden hatásra van egy vele megegyező ellenhatás.
Így minden forradalom mellé jár egy vele szemben álló ellenforradalom.
LE A FEHÉR HATALOMMAL
Sokaknak nagyon nehéz a változás.
Főleg, ha úgy érzik, elveszítenek valamit.
A polgárháború után a déli fehérek többsége úgy érezte,
hogy nemcsak a háborút, hanem az életformájukat is elvesztették.
Hogy megalázták őket.
A 14. módosításnak hála a volt rabszolgák törvényes egyenlőséget szereztek.
Amit a kormány is támogatott.
És kiderült, hogy ezt a módosítást meg kell védeni,
mert miután elfogadták, minden oldalról ellenállásba ütközött.
A bíróságokon és az utcákon is.
Sikerült eltorzítaniuk a jelentőségét az emlékeinkben is.
ELLENÁLLÁS
POLGÁRHÁBORÚ - 1861-1865
ÚJJÁÉPÍTÉS - 1865
Hogy lehet újjáépíteni egy köztársaságot
egy négy éven át tartó, totális polgárháború után?
A déli államok visszatérése az Unióba
a feketék és a fehérek valódi egyenlősége alapján
mindig is nehéz projektnek bizonyult.
A rabszolgaság egy teljes intézmény volt.
Egy munkarendszer. Egy politikai rendszer.
Egy vagyonosodási rendszer. Egy hatalmi rendszer.
Ezt az egészet át kellett dolgozni.
A déliek nagy része nem akarta a 14. módosítást, megalázásnak vélték.
Vegyük csak az emberek hétköznapi viselkedését.
Mindenki tudta, hogy kell egy rabszolgának viselkednie.
Le kellett lépniük a járdáról, ha jött egy fehér ember.
A fehéreket csak ilyen gazdának, meg olyan gazdának szólíthatták.
De hogy viselkedtek az emberek a rabszolgaság után?
„Attól, hogy olyannyira szabadok vagytok, akárcsak a fehérek,
még nem vagytok egyenlők velünk.
Ha azt akarjátok, hogy tiszteljünk titeket,
viselkedjetek úgy, ahogy kell!
A régi gazdáitokat továbbra is 'gazdának' és 'úrnőnek' hívjátok!”
Ebben az országban még senki sem beszélt arról a csodáról,
hogy mennyire figyelemre méltó volt az a gondolkodásmód,
ami segített felszabadítani a feketéket. Ez látszott az újjáépítés alatt.
Ez az egyik leginspirálóbb dolog az amerikai történelemben.
Ezeket az embereket rabszolgákká tették, elállatiasították, bántották, kínozták…
A felszabadulásuk után békére, harmóniára és egy közösségre vágytak.
SZENÁTOR, 1870
„Az egykori gazdáik ellen nincsenek bosszúszomjas gondolataik.
Nincs bennük sem ellenségeskedés, sem gyűlölet.
A céljuk úgy felemelkedni,
hogy egyetlen fehér állampolgár se lelje benne kárát.
Ők csupán Isten egyetemes törvénye szerinti jogaikat követelik.
Sokan nem is tudjuk, mennyit tettek az afroamerikai emberek
Amerikáért és a világért.
Csatlakozzanak hozzánk a fekete kultúra örömteli ünnepén!
A 14. módosításnak hála a felszabadított emberek hihetetlen dolgokat értek el.
A szövetségi katonák jelenlétével sikeresek lehettek
a kereskedelemben, a vállalkozásokban, a mezőgazdaságban.
Szolgálni és vezetni akartak.
„A szemünk látja, a fülünk hallja, a szívünk érzi. Kétség sem férhet hozzá.
A feketék szabadok.
Állampolgárokká váltunk. Felszabadítottak minket.”
Az afroamerikaiak tele voltak a szabadság iránti izgalommal.
Kíváncsian várták, hogy milyen állampolgárnak lenni.
És elkezdődött a feketék életének átalakulása.
Intézményeket is akartak alapítani, például egyházakat.
Az Afrikai Metodista és a Fekete Baptista egyházak lepték el Délt.
Feketéknek létrehozott egyetemek és főiskolák jöttek létre.
A Fisk Egyetem, és a washingtoni Howard Egyetem
ebben a pillanatban születtek meg,
hogy a feketék megszerezhessék azt az intézményes alapot,
ami az új élet teremtéséhez volt szükséges egy olyan világban, amit sosem ismertek.
Az újjáépítés több száz fekete politikust szült.
Délen voltak köztük állami törvényhozók,
illetve kormányzóhelyettesek.
Néhányan kongresszusi képviselők lettek, ketten szenátorok,
és nemesen szolgáltak.
Hiram Revels lett az első afroamerikai szenátor.
„Washington, 1870. február 25. Mr. Revels, a színes bőrű szenátor Mississippiből
ma délután elfoglalta a helyét a képviselőházban.
Egy tűt nem lehetett leejteni odabent.
A 'heves érdeklődés' nem kifejezés ahhoz képest,
ami az egész eljárás során uralkodott.”
„Itt vagyunk ebben a lebilincselő épületben,
szolgálva az igazságot, továbbá a politikai és jogi egyenlőséget.”
Értem én.
Most, hogy ilyen közel élünk egymáshoz, megszokhatjuk egymás szokásait.
Békésen dolgozhatunk együtt.
A híres illusztrátor, Thomas Nast készített egy rajzfilmet
„Sam bácsi hálaadása” címmel. Bemutatta, hogyan gondolkodtak akkoriban.
SAM BÁCSI HÁLAADÁSI VACSORÁJA
Mindenféle ember ült az asztalnál. Fehér, fekete, amerikai őslakos, kínai…
Akkoriban az emberek nem láthattak ilyesmit.
Ebbe a helyzetbe próbálták elképzelni magukat az emberek.
A tizennegyedik módosítás életre keltett
egy új, többnemzetiségű nemzetet,
egy többnemzetiségű demokráciát, amely végre egyezett volna
a Függetlenségi Nyilatkozat elveivel.
De nem tartott sokáig.
Egy biztos: Délen voltak olyan fehér hatalmak,
akik azt akarták,
hogy minden úgy legyen, ahogy azelőtt volt.
A LEGFELSŐBB BÍRÓSÁG BÍRÁJA, 1853-1861
„A sötétség színe uralkodik ezekben a régiókban.
Afrikaiak veszik át a helyeinket. Vannak köztük esküdtek,
postahivatalnokok, vámügyintézők.
A déli közösségekre pusztulás vár,
egészen addig, amíg a kormány összes részlege át nem alakul.
Még egy felkelés is jobb volna
annál az érzéketlenségnél, ami ott uralkodik.”
A 14. módosítás szerint a törvény előtt mindenki egyenlő.
Aztán jött a 15. módosítás,
ami szavazati jogot adott a fekete férfiaknak.
Egyeseknek a fehér uralom alatt álló Délen ez egy veszélyes elegy volt.
Ez a két módosítás megváltoztatta a déli törvényeket,
és egy ideig a déli vezetést is.
Ám sok fehér déli gondolkodása egyáltalán nem változott.
Bármire képesek voltak a hatalom visszaszerzéséért.
Bármire.
Békében akarunk élni az emberiséggel.
Különösen a déli fehérekkel.
Az érdekeink azonosak.
De nem akarunk folyton rettegésben élni.
Adják meg a jogainkat!
A déli fehérek kitaszították a feketéket egy másodosztályú állampolgárságba,
és alárendelt szerepben élték az életüket Délen,
majdnem úgy, mint rabszolgaként.
És a holokauszt után…
szabadság jött.
Legalábbis papíron. A rabszolgaságnak gyakorlatilag vége,
de az egyenlőségért folytatott harc most kezdődött el.
Mivel állampolgárokként a 14. módosítás biztosította a jogaikat,
így az afroamerikaiak az ellenállás miatt bíróságokhoz fordultak segítségért.
A polgárháború előtt a bírák többsége tartott rabszolgákat,
vagy épp az elnök volt rabszolgatartó. Így nem voltak meglepő döntések.
De a bíróság az 1870-es és 1880-as években más volt.
Mert akkor már túl voltak a polgárháborún.
Az ekkori bírákat az Unióért harcoló elnökök jelölték ki.
Akkor tele voltak a bíróságok forradalmárokkal, igaz?
Nem igazán.
Az afroamerikaiaknak nem volt szövetségesük a bíróságon,
ellenben a fehér déliekkel.
Amikor az emberek az újjáépítés következményeire gondolnak,
akkor az erőszakról beszélnek, a Ku-Klux-Klan felemelkedéséről,
és a Fekete Törvényekről.
De azt is tisztáznunk kell, hogy a Legfelsőbb Bíróság
mennyire fontos szerepet játszott abban,
hogy az afroamerikaiakat lényegében ismét szolgasorsra kényszerítsék.
A 14. módosítás első szakasza szerint
az állampolgároknak járnak bizonyos kiváltságok és mentességek.
Egy állam sem változtathat ezen. Emberként mindenkinek joga van
a törvény előtti egyenlőséghez és a törvényes eljárásokhoz.
De vajon figyelték ezeket?
Mit tett a Legfelsőbb Bíróság számos ügyben?
Ott voltak a Vágóhíd-ügyek, a Cruikshank-ügy, egyéb polgárjogi ügyek.
Ezeknél nem vették figyelembe a módosítást.
ÚJJÁÉPÍTÉS - 1865
VÁGÓHÍD-ÜGYEK - 1873
A Vágóhíd volt…
a Legfelsőbb Bíróság egyik legkegyetlenebb és legbíráltabb döntése.
Ez alapvetően arról szólt, hogy az államok döntsenek,
és ne a kormány,
amikor az alapvető jogok védelméről volt szó.
Ez semmissé tette a kiváltságokról és mentességekről szóló záradékot,
ami sosem állt helyre.
Jól van, akkor beszéljünk a kiváltságokról és a mentességekről!
Ezek lényegében a jogainkat jelentik.
A kiváltságok a mi felhatalmazásaink. Ezeket szabad csinálnunk.
A mentességek pedig védenek minket.
Állampolgárokként védelmet élvezünk bizonyos dolgokkal szemben.
Amerikában a legalapvetőbb jogokat és mentességeket
a Jognyilatkozat írja elő.
Szólásszabadság, vallás, gyülekezés, a fegyverekhez való jog, klassz dolgok.
A tizennegyedik módosítás kimondja, hogy járnak nekünk ezek a jogok,
bármelyik államban is élünk, illetve bármelyik államba is utazunk.
Ez nagyon fontos az afroamerikaiak számára,
akiket gyakran megfosztottak a jogaiktól, attól függően, melyik államban voltak.
Azzal, hogy ilyen részletekbe menően korlátozták a 14. módosítást,
teljesen kizsigerelték azt.
A fehér felsőbbrendűséget támogató önkormányzatok a Vágóhíd-ügyek miatt
azt mondták, hogy a 14. módosítás nem avatkozhat bele
az önkormányzatok munkájába, a polgári jogokat illetően.
VÁGÓHÍD-ÜGYEK - 1873
Az USA kontra Cruikshank ügynél
a bíróság úgy döntött, hogy a tizennegyedik módosítás
nem nyújt védelmet az állampolgárok számára
magánszemélyek által elkövetett erőszak esetében.
„A 14. módosítás megtiltja egy államnak, hogy törvényes eljárás nélkül
megfosszanak bárkit az életétől, a szabadságától vagy tulajdonától,
de arról nem mond semmit, mit csinálhat egyik polgár a másikkal.”
Ez alapjában véve eltüntette
azt a 14. módosításban leírt biztosítékot,
miszerint a feketék csak úgy kaphatnak állampolgári jogokat az USA-ban,
ha megvédik őket az erőszaktól.
Tisztázzuk a dolgot!
Szóval a Legfelsőbb Bíróság azt mondta:
„Bocsi, afroamerikaiak!
Ha a magánszemélyek erőszakot követnek el önök ellen, ami lehet gyilkosság is,
akkor a szövetségi kormány semmit sem tud tenni ellene.
Habár a 14. módosítás az önök védelme érdekében lett megírva.”
USA KONTRA CRUIKSHANK - 1876
POLGÁRJOGI ÜGYEK - 1883
A polgárjogi ügyek lényegében semmissé tették
az 1875-ös Polgárjogi Törvényt.
A Bíróság kimondta, hogy a feketéket nem védik meg
a megkülönböztetéstől és kiközösítésektől.
Ezek áldozatai lehettek a színházakban, hotelekben, egyéb helyeken.
Innentől egyéni ügyek voltak, nem állami ügyek.
Amikor egy operaház kiírta, hogy: „Nem engedünk be feketéket.”,
akkor arról nem az állam, vagy egy köztisztviselő tehetett.
Magánügynek számított.
A polgárjogi ügyek legalizálták a szegregációt a magánvállalkozásoknál.
Azt mondták, ezzel nem szegték meg a törvény előtti egyenlőség jogát.
Ez csak egy tisztességtelen dolog volt.
A Bíróság a polgárjogi ügyeknél mondott egy megrázó dolgot.
Ami a feketéknek ismerős lehet.
„Ha valaki felemelkedik a rabszolgaságból,
akkor lennie kell egy pontnak a felemelkedése során,
amikor már nem részrehajlók irányában a törvények.”
A Bíróság azt mondta: „Meddig kell még ezt csinálnunk?
Meddig babusgassuk a feketéket?”
El kellett jönnie annak az időnek, amikor a rabszolgaság bilincseit ledobva
a feketék a saját lábukra álltak.
A Bíróság türelmetlen lett.
„Háborúztunk. Önök felszabadultak. Mit akarnak még tőlünk?
Vannak fontosabb dolgaink is.
Csak álljanak be a sorba!”
Ez húsz évvel volt azután, hogy a feketék felszabadultak
az évszázadokon át tartó rabszolgaságból.
A Legfelsőbb Bíróság már mosta a kezeit az egyenlőség projektjének ügyében.
A vártnál sokkal gyorsabban megtörtént az,
hogy az északi nép lemondott a déliek reformálásáról,
és mindenkiben megfogalmazódott az alábbi dolog:
„Felejtsük el az egészet!
Ne osszuk fel az országot Északra és Délre!”
Aztán mindenkinek kedve támadt a megbékélésre.
Ezzel véget ért Délen a szövetségi jelenlét.
Ezzel lemondtak a 14. módosításról,
és ez létrehozott egy hosszú, sötét, keserves időszakot,
amiből lett a Jim Crow-szegregáció.
ELLENÁLLÁS
VÁRÓTEREM CSAK SZÍNES BŐRŰEKNEK
SZÍNHÁZ - SZÍNES BŐRŰEKNEK
SZÍNHÁZ - CSAK SZÍNES BŐRŰEKNEK
Aztán jött 1896.
A Plessy kontra Ferguson-ügy a Legfelsőbb Bíróságon…
amelyben a Bíróság támogatta a szegregációról szóló törvényeket.
Az emberek elkülönítettek, de egyenlők voltak.
A Plessy kontra Ferguson-ügyben
a Bíróság elfogadta azt a louisianai törvényt,
miszerint az utasokat szállító vasúti társaságoknak az államban
megegyező, de különálló helyet kell biztosítaniuk a fehéreknek és feketéknek.
Innen jön az „elkülönített, de egyenlő” kifejezés. És ez nem a vonatok hibája.
Pedig jó lett volna!
A Legfelsőbb Bíróság lényegében lecserélte a 14-et a fehér felsőbbrendűségre.
Nézzük meg ezt az új törvényt! Mit takar az elkülönítés?
Elkülönítés során szétválasztunk dolgokat.
Ez egy igen pusztító ige.
Ez olyan, mint szétválasztani a gazdagot a szegénytől.
Mi a baj a szegényekkel? Mit tettek? Nézzük a szétválasztás történetét!
Az afrikaiakat a rabszolga-kereskedelem elválasztotta a kontinensüktől,
az afroamerikaiakat a rabszolgaság elszakította a családjuktól.
Jim Crow elválasztotta a feketéket az oktatástól,
a jómódtól, a lehetőségektől és igazságtól.
Annyi mindentől el lettünk választva,
hogy kellett egy külön fekete történelmi hónap,
hogy az amerikaiak megtudják, mit tettünk az országért. Ez helytelen.
Most meglátjuk, mi történik, ha az egyenlőség elkülönül a törvénytől.
„A rabszolgaság idején a fehér déliek uralták a négerek testét és lelkét.
Háttérbe szorították a lelküket, hogy megőrizzék a testüket.
A fehér gazdák ritkán folyamodtak egy rabszolga életének kioltására,
mert az több száz dollár veszteséggel járt volna.
De elérkezett az emancipáció,
és a fehér embernek érdekei a négerek testét illetően elmúltak.
Egy új megvesztegetési rendszert kezdtek alkalmazni.
A négereket nemcsak ostorral és korbáccsal verték,
de meg is ölték őket.”
KU-KLUX-KLAN
Dél rendkívül erőszakos területté vált.
Amikor a feketék szavazati jogot kaptak, és hivatali pozíciókat töltöttek be,
megjelentek a nyíltan politikai, szervezett csoportok.
DÉLI IGAZSÁGSZOLGÁLTATÁS
Ez az egyetlen időszak az amerikai történelemben,
amikor a nyílt terrorista erőszak alkalmazása
a politikai élet részévé vált.
A Klán és az utánzóik
az újjáépítés ellen fellépő politikai ellenforradalom erőszakos ágaivá váltak.
A feketéket hirtelen fenyegetni kezdték bizonyos csőcselékek.
Kihozták őket a börtönökből, célpontokká váltak, ha igazságot kértek,
ha szavazni próbáltak, ha gyülekezni akartak,
ha politikai hatalmat terveztek létrehozni.
Megégették, megverték, megkínozták, vízbe fojtották, felakasztották őket.
Mondjuk ki, mi volt ez. Egy saját, amerikai terrorizmus.
PLESSY KONTRA FERGUSON - 1896
A USA legrosszabb politikai mészárlása a Louisiana állambeli Colfaxben történt,
egy kormányzóválasztás eredményeként.
Azok az afroamerikaiak, akik nemzetőri jogokkal rendelkeztek,
összegyűltek, hogy megvédjék az újonnan megválasztott kormányt,
és hidegvérrel lemészárolták őket.
A becslések szerint úgy 200 emberrel végezhettek.
„Kegyetlen módon meggyilkolták őket.
Sokukat tarkón és nyakon lőtték.
Egyikük arcát teljesen eltorzította pár golyó ütötte seb.
Egy másiknak felmetszették a gyomrát, miután lövés érte.
DÉLI CSŐCSELÉK
HÉTFŐI CSATA
Nemcsak Colfaxben volt mészárlás.
A fehér déliek folyton azon voltak, hogy keresztbe tegyenek
a felszabadított rabszolgáknak.
Alábbhagyott a feketék lelkesedése az elektori választásokon.
1901-re egyetlen fekete sem maradt,
aki képviselte volna Délt a kormányban.
A lincselést erőszakos eszközként használták
annak biztosítására, hogy a 14. módosítás sose valósuljon meg.
Az 1890-es és az 1950-es évek között
országszerte több mint 4000 dokumentált lincselés történt,
Illinois-tól egészen Mississippi államig.
Ezek a lincselések lényegében azon alapultak,
hogy a feketék nemcsak alsóbbrendűek, de emellett született bűnözők is.
Néha a változásért való küzdelemben tanúkra van szükségünk.
Ida B. Wells volt az egyik legerőteljesebb szemtanú az újjáépítés után.
Leírta, mi történt igazából Délen.
Fekete nőként senkitől sem kapott efféle hatalmat,
de ő akart lenni a generációjának az igazmondója.
Ez egyike azoknak a rendkívüli történeteknek,
amikből kiderül, mire képesek maguktól az emberek.
Ida oknyomozó újságíró volt, polgárjogi ügyvéd és aktivista,
valamint az NAACP korai alapítója.
Tele volt energiával. Hajthatatlan volt, ha az igazságszolgáltatásról volt szó.
Akkor vált hírhedtté az országban,
amikor három barátját elveszítette Memphisben.
Ennek a három férfinak volt egy helyi élelmiszerboltja.
Sikeresek voltak, és veszélyt jelentettek a fehér vállalkozókra.
Így egy fehér csőcselék végzett velük.
„Tom Moss állítólag könyörgött az életéért.
A felesége, valamint a meglévő és születendő gyermeke érdekében.
Utolsó szó jogán annyit mondott: 'Üzenem a népemnek, hogy menjenek nyugatra,
mert itt nem jár nekik igazság.'
A városban mindenki ismerte és szerette Tomot.
Volt egy kicsi háza, spórolgatott,
és egy egy fiatal férfi ambíciójával járt be a boltba.
Velem együtt hitt abban, hogy küzdenünk kell az igazságért,
és harcolnunk kell a rosszak ellen.
Valakinek meg kell mutatnia másoknak, hogy az afroamerikaiak
inkább áldozatok, mintsem vétkesek.
És úgy tűnik, hogy ezt nekem kell közölnöm másokkal.”
Ő volt az első, aki elkezdte számolni és dokumentálni
az elkövetett lincseléseket.
DÉLI SZÖRNYŰSÉGEK LINCSELÉSEK MINDEN FORMÁBAN
1889 ÉS 1922 KÖZÖTT 3436 EMBERT LINCSELTEK MEG
Ida B. Wells arra ösztönözte a feketéket, hogy elismerjék a harc fontosságát,
hogy muszáj küzdeniük a zsarnokság ellen.
Kritikusabban kellett beszélniük arról, hogy a kormány nem védett meg minket.
„Csupán az amerikai zászló alatt lehetséges az emberi holokauszt.
A bátor emberek nem gyűlnek össze ezresével, hogy megkínozzanak valakit,
akit úgy megkötöznek, hogy az képtelen megvédeni magát.”
A lincselések látványosságnak számítottak. A gyerekeket kiengedték az iskolákból,
gyakran készítettek fotókat, amiket aztán képeslapokra helyeztek.
Egy ilyen képeslapon az állt: „Részt vettem egy néger grillezésén.”
Ez nemcsak a Ku-Klux-Klan műve volt. Ezeken az embereken nem volt kámzsa.
Ezek bankárok, tanárok, orvosok és rendőrök voltak,
akik teljes büntetlenséggel követték el ezeket az erőszakos dolgokat.
Ez a faji terrorizmus, ez az erőszak azt sugallta:
„Ne foglalkozzatok a 14. módosítással!
Tudjuk, hogy törvény előtti egyenlőséget írnak benne,
tudjuk, hogy a módosítás szerint állampolgárok vagytok,
de megmutatjuk, kinek a kezében van a döntés errefelé,
ebben a városban, ebben az államban.”
Ida B. Wellst is megtámadták.
Egy csőcselék leégette a nyomdáját.
Megfenyegetették, és végül elmenekült Memphisből,
mert féltette az életét, így nem maradhatott ott.
Az erőszaknak komoly következményei voltak az amerikai társadalomra.
Először is, a nemzet demográfiai földrajza a faji terrorizmustól átalakult.
A feketék összegyűltek Clevelandben, Chicagóban, Los Angelesben és Oaklandben.
Hatmillió fekete ment ezekre a helyekre,
mint a rettegésben tartás menekültjei és száműzöttjei.
Ida B. Wells a 20. század elején érkezett meg Chicagóba,
hogy segítsen a városba érkező fekete délieknek,
hogy azok alkalmazkodjanak az új körülményeikhez.
Ha megnézzük a történeteket azokról, akiknek el kellett jönniük Délről
az Észak által ígért lehetőségekért,
akkor kiderül, hogy nagy része üres ígéret volt.
„A törvénytelenség fekete árnyéka lincselés formájában
az egész országra kiveti hálóját.”
Hadd tisztázzam, mik voltak azok az üres ígéretek!
1919-ben Ida új városában, Chicagóban
több napon át bántalmaztak feketéket, és közel negyvenen meghaltak.
Több százan megsérültek, és ezrek váltak hajléktalanná.
Ezzel az ellenállás már nemcsak Délen volt probléma,
hanem egész Amerikában.
A feketék a saját bőrükön tapasztalják az ellenségeskedés romlását.
Az északi erőszak nem különbözik a déli erőszaktól.
Te aranyfogú, arany nyakláncos,
sült csirkét zabáló majom, maki, gorilla!
Te vastag combú, gyorsan futó, magasra ugró,
labdát a kosárba dobó, kormos képű állat!
Fogd a kurva pizzádat, és takarodj vissza Afrikába!
ELLENÁLLÁS
Ida B. Wells továbbította a lincselésellenes kampányát
a nemzetközi véleménybíróságnak,
Európa különböző helyeire utazott,
ahol elmondta, hogy a rasszizmus és a lincselés undorító
egy úgynevezett civilizált nemzettől.
Meglep, hogy még nem készült film ennek a nőnek az életéről.
Az országunk történelmének egyik legkülönlegesebb nője.
Oka van, hogy Ida B. Wells életéről miért nem készült még Oscar-díjas film,
ahogy annak is, hogy miért csak 2020-ban nyert Pulitzer-díjat.
Nyolcvankilenc évvel a halála után.
Valószínűleg ugyanazért, amiért sokan nem ismerik a 14. módosítást.
Mert az egykori Konföderáció
bekerült a polgárháborúról készült filmbe.
Ebben az új történetben Délen tökéletes társadalom volt,
akik Észak áldozatául estek, és igazságtalanul lettek elpusztítva.
Ezt a mítoszt Veszett Ügynek hívták, ami szerint a rabszolgaság nem volt rossz.
Ezért nem volt szükségünk a 14-re.
Néha könnyebb új történetet kitalálni,
mint szembenézni a múlt kíméletlen valóságával.
Az újjáépítés nem vallott kudarcot, csak leverték azt.
Ezzel elkezdődött az úgynevezett Veszett Ügy mitológiája,
ami a polgárháború után nagyon fontossá vált.
Azt híresztelték, hogy a déliek nemes csatát vívtak,
ami átformálta a fehér társadalmat.
A Veszett Ügy ideológiája inkább egy győzelmi elbeszélés volt.
Délen ünnepelni akarták a győzelmet az újjáépítés ellen.
Láttuk, hogy a Konföderáció ikonográfiája
helyreállt Délen, műemlékekkel és emlékművekkel.
Hatalmas emlékműveket emeltek.
Ezzel egy társadalmi győzelmi kört futottak,
és azt mutatták velük, hogy milyen is igazából Délen.
Bemutatták az isteneiket.
A KONFÖDERÁCIÓ EGYESÜLT LÁNYAI
Lee tábornok parancsa szerint védenem kell a Mason-Dixon-vonalat,
így egy jenki sem léphet át rajta.
Lee tábornok?
De az államok közötti háború közel kilencven éve véget ért.
Nem érdekel, mennyi idő telt el.
Amíg Lee tábornok másképp nem dönt,
addig szétlövök minden jenkit, aki déli földre lép.
Szóval pucolj innen, jenki!
A 20. századra a filmgyártás rendkívül fontos dologgá vált.
A fehér felsőbbrendűség filmje, az Egy Nemzet Születése,
és minden idők egyik legnépszerűbb filmje, az Elfújta a szél
nagyon népszerű jelképekké váltak
a polgárháború és az újjáépítés jelentését illetően.
Nemcsak a délieknek, de sok északi számára is.
Az Egy Nemzet Születése
egy új történetet próbált elmesélni a rabszolgaság megőrzésének
hősies és nemes mivoltáról.
Beszéltek benne a Konföderációl, és arról, hogy Délen semmi rossz sem történt.
EGY NEMZET SZÜLETÉSE: ÚJJÁÉPÍTÉS
Az, hogy átírták a történelmet
egy újabb nagy része volt a fekete alsóbbrendűség történetének.
Létezik egy krónika az újjáépítésről,
miszerint az amerikai demokrácia történetének szégyene volt.
Méghozzá azért, mert az afroamerikaiak hatalmat kaptak.
Szavazati jogot, helyet a kormányban,
ami korrupcióhoz és rossz kormányzáshoz vezetett…
DEGRADÁLNI ÉS TÖNKRETENNI AKARTÁK A NÉPET
…amitől végül a délieket a Klán mentette meg.
Amikor levetítették a filmet a Fehér Házban,
Woodrow Wilson elnök jóváhagyta ezt az új világrendet,
ahol az erőszak uralkodott.
„A fehér délieket az önmegőrzés ösztönözte,
amikor meg akartak szabadulni a tudatlan négerek szavazatainak terhétől.
A néger uralom végül véget ért Délen,
majd létrejött a fehérek természetes és elkerülhetetlen felemelkedése.”
Az Egy Nemzet Születése után a Ku-Klux-Klan népszerű lett Amerikában,
és egyre több tagjuk volt.
Ezek a képek beégtek az emberek elméjébe, ennek a népszerű filmnek köszönhetően,
ami nemcsak megerősítette a fehér felsőbbrendűséget,
de segített beindítani egy újfajta, rasszista megtorlást.
MÉSZÁRLÁS A FEKETE FALAK UTCÁJÁBAN TULSA, 1921
Az írók, újságírók és tudósok
minden elképzelhető módon bizonyítani próbálták azt,
hogy a feketék alsóbbrendűek, és veszélyt jelentenek a civilizációra.
Ez lehetővé tette a fehéreknek, hogy lelkiismeret-furdalás nélkül,
úgy mutassák be a négereket minden generációnak, ahogy akarják.
Igen, asszonyom.
Ki volt az a hölgy, akivel délután láttam?
Ő nem hölgy. Csak a feleségem.
A régi Dél az Elveszett Ügy ideológiájában egyfajta kulturális menekülőhellyé vált,
egy szentimentálisan idős Délből, amely rendezett civilizáció volt,
ahol a feketéket kordában tartották,
mert megtalálták a helyüket a rendszerben.
TÖRTÉNELEMKÖNYV ALABAMA
Így kezdődött a polgárháború történetének megváltoztatása.
A NÉGEREK ÉLETE A RABSZOLGASÁG IDEJÉN
NEM A RABSZOLGASÁG MIATT VOLT A HÁBORÚ
NEM A RABSZOLGASÁGRÓL VOLT SZÓ
Elmesélné nekünk, hogy fiatalkorában milyen volt egy ültetvényen?
Azok felhőtlen idők voltak.
Mindenki boldog volt.
Nem hallottunk olyan dolgokat, amikről manapság beszélnek.
És nem szégyen azt mondani, hogy jó kedélyűek voltak,
mert mindig úgy láttuk őket, mintha boldog gyerekek lettek volna.
Mindig voltak olyanok,
akik tagadták a háború ezen szentimentális elképzelését.
Azonban a kulturális csatában nem álltak nyerésre.
Nem tudták teljesen elnyerni az amerikaiak szívét és elméjét.
Létezett egy hely, az úriemberek és gyapotmezők földje,
amit régi Délnek hívtak.
Ebben a szép világban még létezett a hősiesség.
Itt láttunk utoljára lovagokat, hölgyeket,
gazdákat és rabszolgákat.
Ma már csak könyvekben keressék őket,
mert mindez egy szép emlék maradt.
Egy civilizáció… amit elfújt a szél.
Ezek a történetek beékelődtek az amerikai elmékbe.
AZ ELFÚJTA A SZÉL NÉPSZERŰBB A BIBLIÁNÁL
Az emberek betekinthettek egy rendezett, háború előtti, idős civilizáció életébe,
ha aggódtak, sértve érezték magukat, vagy netán féltek
az Amerikába érkező, új bevándorlóktól,
a növekvő nagyvárosoktól,
és ha látták az iparosodás irányíthatatlanságát.
A Charleston közelében lévő ültetvényen,
ahol a családja nyolc generáción át élt,
Norwood Hastie-től megkérdezték, hogy erkölcstelen volt-e a rabszolgaság.
Szerintem nem volt az, mert…
amikor Afrikából ide jött egy rabszolga, nem beszélte a nyelvet.
Teljesen képzetlen volt bármilyen munkára, ami jól jött volna az integrációhoz.
Gondoskodni kellett róluk.
Szerintem a rabszolgaságra annak idején szükség volt,
de a szokásokat nehéz levetkőzni.
Hosszú időbe telik.
És évekkel ezelőtt mindenki tudta,
hogy a négereknek jár az egyenlőség.
De Délen idővel megváltozott a fehérek hozzáállása.
Én is sokkal liberálisabb vagyok, mint öt éve
és öt év múlva még liberálisabb leszek,
ahogy velem együtt mindenki más is.
Maga mitől lett liberálisabb?
Rájöttem, hogy a négerek…
ugyanolyan emberek, mint mások.
Mr. Hastie! Mondja, minek vélt minket ezelőtt?
Nos, azt mondanám,
hogy egy kivételes házi kedvencként gondoltunk önökre.
1950-ben születtem, Délen.
Akkoriban tetőzött a szegregáció.
ÉLJEN A SZEGREGÁCIÓ LE A VEGYÜLÉSSEL
Egy olyan környezetben éltünk, amit majdnem teljes egészében
a Veszett Ügy ideológiája formált,
miszerint a Konföderáció az amerikai történelem
csúcspontja volt, és hogy azóta bukásnak indultunk.
Ebben a hitben nőttünk fel, mert mindent körülvett.
Az elképzelésünk Amerikáról lényegében a fehér felsőbbrendűségről szólt,
és észre sem vettük az egészet.
CHARLESTON, DÉL-KAROLINA
1861-ben Dél-Karolina volt az első állam, ami kiállt a saját jogaiért.
A zászlónk története a déli örökséghez köthető,
nem a rabszolgasághoz.
Az örökségemet védem, és az nem a rabszolgaság.
A családom sosem tartott rabszolgákat, ahogyan én sem.
A rabszolgaságot képviseli, bármennyire is tagadják.
Ez a zászló nem való Dél-Karolinába.
El kell tűnnie, mert ránk nézve tiszteletlenség.
Azért jöttünk, hogy megvédjük a történelmünket és az örökségünket,
mert ez hozta létre Amerikát.
Ez megtisztította a Konföderációt,
és a Konföderáció csak a rabszolgaságot védte.
Büszkék vagyunk az örökségünkre, tiszteljük az őseinket.
Ez az örökségről és büszkeségről szól.
Ez a mi örökségünk. Ez határoz meg minket.
Ez mindenki öröksége.
Akik azt mondják: „Ez az én zászlóm, az én örökségem…”,
azoknak az öröksége a rabszolgaság,
az elnyomás, a Ku-Klux-Klan és a terrorizmus.
Ezt jelképezi ez a zászló.
Ez már a részünkké vált. A problémákat Dél-Karolinában és világszerte
nem egy film vagy szimbólum okozza, hanem az emberek gondolkodása.
Hogyan lehetne újjáépíteni Amerikát?
Elnök úr, ma szeretnék bemutatni egy nézőpontot, amit talán nem ismernek.
Lelkész vagyok
egy Charleston megyei, afrikai metodista gyülekezetben.
DÉL-KAROLINAI SZENÁTOR
Meghallgattam a feketék véleményét,
és rendkívül sértőnek találják azt, hogy az a zászló,
amit a kegyetlenség jelképeként használtak,
amivel demoralizálták, megalázták őket,
még mindig lobog a képviselőházunk tetején.
Legyünk kimagasló példái ennek a remek államnak!
Mutassuk meg azoknak, akiket képviselünk,
hogy a történelmünkben talán először
nem azt fogjuk tenni, ami a saját érdekünk,
hanem azt, ami egész Dél-Karolinát szolgálja.
És még egyszer elmondanám, hogy…
2015 áprilisában egy konferencián jártam a dél-karolinai Charlestonban.
DÉL-KAROLINA
Egy figyelemre méltó konferencia volt a polgárháború végéről.
Aznap a főszónok Clementa Pinckney tiszteletes volt.
Vegyes érzelmekkel, örömmel állok itt, de egyben Isten szomorú szolgájaként is,
tudván, hogy annyian meghaltak mások szabadságáért.
Pinckney egy prédikátorhoz méltón azt állította, hogy a polgárháború óta
bizonyos mértékben megváltásban volt részünk.
Tisztelettel illette a szövetségi veteránokat.
Dél-karolinai társainak hívta őket.
Elénekeltük a Gyönyörű Amerika című dalt,
és volt egy előadásom Pinckney tiszteletessel.
Ugyanazokat a nyomtatott dalszövegeket énekeltük.
Életem egyik legfigyelemreméltóbb nyilvános történelmi eseménye volt.
A probléma két hónappal később jött.
Lövöldözés történt egy templomban, a Dél-karolinai Charlestonban.
Clementa Pinckney-t megölték.
AKTIVISTA, MŰVÉSZ
1961-ben Dél-Karolina államban felvonták a Konföderációs zászlót
a parlament épületének kupolájára,
és törvénybe foglalták, hogy a zászlót semmilyen okból nem lehet leengedni,
a képviselőház jóváhagyása nélkül.
Ott volt a zászló,
amikor 2015-ben egy Dylan Roof nevű rasszista fehér férfi
belépett egy történelmi szempontból fekete templomba Charleston városában,
és meggyilkolt kilenc fekete egyháztagot, míg azok imádkoztak.
Az egyik leghalálosabb támadás egy fekete templom ellen az amerikai történelemben.
Az egyik áldozat a templom lelkésze, a 41 éves Clementa Pinckney szenátor úr.
Pinckney szenátor volt a Közgyűlés erkölcsi vezetője.
Amikor elérkezett a templom lelkészének temetése,
akkor a koporsóját végigvitték az utcákon,
Dél-Karolina állam félárbócra engedte az amerikai zászlót.
De a meghozott törvényük miatt a Konföderáció zászlaja a magasban maradt.
Az üzenetük ezzel egyértelmű volt. Hiába vesztette el Dél a polgárháborút,
a fehér hatalom minden hatalom fölött tovább uralkodott.
Engem személyesen is érint a rabszolgaság története Dél-Karolinában.
Az őseim ott voltak rabszolgák,
rokonaim meséltek nekem a Ku-Klux-Klan tevékenységeiről.
Nagyon úgy éreztem, hogy lépnem kell az ügyben.
Hölgyem! Jöjjön le onnan!
Hölgyem!
Gyűlölettel, elnyomással és erőszakkal kell szembesülnöm.
- Ennek a zászlónak lent a helye. - Szálljon le!
Nyilván tudtam, hogy le fognak tartóztatni,
de ez az egész nem folytatódhatott tovább.
Nincs semmi automatikus a haladásban.
A fejlődésben nincs semmi elkerülhetetlen.
A fejlődés azért jön, mert az emberek döntéseket hoznak.
Én úgy látom, hogy Pinckney-nek és az imatársainak
szörnyű áldozatot kellett hozniuk,
amitől talán az ország többi része végre megvilágosodhat.
Már ha lehetséges.
A Konföderáció, a polgárháború,
az emancipáció és a 14. módosítás jelentését illetően,
valamint a folyton megújuló jelenünk tekintetében.
ELLENÁLLÁS
ELLENÁLLJUNK
KÉPVISELŐHÁZ, DÉL-KAROLINA 2015. JÚLIUS 10.
KÉPVISELŐHÁZ, MISSISSIPPI ÁLLAM 2020. JÚNIUS 30.
Ezek a műemlékek egy kitalált konföderációt ünnepelnek,
nem foglalkozva a halálokkal, a rabszolgasággal,
és a terrorral, ami ellen igazából harcoltak.
Nem félhetünk az igazságtól.
IDA B. WELLS KÖZTÉR
„A HATALOM INGYEN SEMMIBŐL SEM ENGED. SOSEM ENGEDETT, ÉS SOSEM FOG.”
FREDERICK DOUGLASS
A fejlődés mindig ellenállással jár.
Sosem megy könnyedén.
Zavaros. Sürgető.
Még az üggyel szimpatizálók is néha azt mondják, hogy:
„Vannak nagyobb problémák is.”
Vagy azt, hogy: „Ez hirtelen túl sok lenne.”
De azoknak, akik szenvednek,
az igazságszolgáltatás nem várhat.
Kézen foghatjuk majd egymást, és együtt énekelhetjük
a régi néger spirituálét:
Végre szabadok! Hála a magasságos Istennek végre szabadok vagyunk!
Szükségállapot lépett fel.
Nincs igazság, nincs béke!
Kezek fent, ne lőjenek!
Amerika már 435 éve bizonyítja azt,
hogy nem tisztelik a fekete életeket.
A fekete életek számítanak!
Egy összehangolt tevékenység történik szerte az egész országban.
Betelt a pohár!
Ideje kiállnunk magunkért, és mondjuk azt: „Szálljatok le a nyakunkról!”
Nem kapok levegőt.
Az milyen dolog, hogy küzdenem kell azért, hogy kimondjam: az én életem is számít?
Szerencséjük van, hogy a feketék egyenlőséget akarnak, nem bosszút állni.
Jöhetne az Elfújta a szél. Visszakaphatnánk azt, ami a filmben volt?
A feliratot fordította: Balla-Fábián Gerda