Što vam pada na pamet kad pomislite na Ameriku?
Razvalio je tu loptu!
Koje riječi?
Pravda?
Sloboda? Jednakost?
A državljanstvo?
Naši novopečeni Amerikanci,
svi ste vi prošli težak put.
Sama srž Amerike temelji se na tim moćnim idejama.
Ljudi su se borili i umirali zbog definicije tih riječi,
no što one zbilja znače?
ORIGINALNA NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
-Što želimo? -Pravdu!
-Kad je želimo? -Sad!
Mi Amerikanci živimo na baštini te borbe.
I stalno smo suočeni s izazovom
da ostvarimo obećanje tih ideala.
14. amandman Ustava…
Želimo da se 14. amandman odnosi na žene.
14. amandman spominje se u više parnica
nego ijedan drugi amandman.
Važnost nije izgubio još otkako su ga ratificirali.
No jedva da znamo za njega.
Mene uvijek zaprepasti kako se prosječni Amerikanac
spremno poziva na 1. amandman.
Ima Amerikanaca kojima je najvažniji 2. amandman.
No veći dio onog što mislimo kad o sebi mislimo kao Amerikancima,
ono čime se najviše ponosimo,
ono zbog čega najviše mislimo da smo slobodni,
sadržano je u 14. amandmanu.
Morao sam vam to reći nakon što sam doznao više o tome.
Zato smo ovdje.
Može.
Snimamo!
Želimo ispričati svoju priču, njegovu priču.
Priču o 14. amandmanu.
ČLANAK 14
14. amandman.
Nema veze ako ga ne znate napamet, ali na njemu se temelji obećanje Amerike,
a ide nekako ovako:
Ako se rodite u SAD-u, državljanin ste.
Jednostavno, ha?
Prema zakonu
svatko u Americi ima nešto što zovu jednaka zaštita.
To znači da svi imamo ista prava i istu pravnu zaštitu
te da nam to nitko ne može oduzeti nezakonito.
Imate pravo na suđenje.
Ukratko, 14. amandman kaže da smo ravnopravni igrači u istoj ekipi.
Koliko god to zvučalo jednostavno,
revolucionarno je.
Američki san izgrađen je na tome.
Da nema 14. amandmana,
ne bih bila državljanka SAD-a.
Bez 14. amandmana vjerojatno ne bi bilo
jednakih bračnih prava.
U braku sam s bijelcem,
što ne bi bilo moguće bez 14. amandmana.
Temeljno obećanje 14. amandmana
obećanje je života u zajednici jednakih.
Odrastao sam u Phillyju i obitelj je itekako bila svjesna nejednakosti.
Unatoč problemima, moji roditelji i njihovi roditelji
čvrsto su vjerovali u obećanje Amerike,
a ja iz osobnog iskustva znam kako 14. amandman utire put Američkom snu.
U samom srcu 14. amandmana
definicija je američkog državljanstva.
Tom definicijom određuju se i brane sva prava koja nam toliko znače.
DRŽAVLJANIN
Za potrebe ove priče otišli smo u doba u kojem još nije bilo 14. amandmana,
prije ukinuća robovlasništva u Americi.
Počet ćemo ovim čovjekom, Frederickom Douglassom.
Možda ste čuli za njega,
ali nije važan samo zato što je imao super afro-frizuru.
Frederick Douglass rodio se u ropstvu
u doba kad je robovlasništvo u ovoj zemlji postojalo već gotovo 200 godina.
Nitko nije očekivao da će biti slobodan, a kamoli povesti revoluciju.
Unatoč opasnosti od batina ili nečega goreg
prekršio je zakon tako što je naučio čitati.
Prvi pokušaj bijega iz ropstva nije uspio,
no nije odustao.
S 20 godina napokon je uspio pobjeći u New York.
Ondje ga susrećemo.
DOUGLASS BJEŽI 1838. G.
FREDERICK DOUGLASS ABOLICIONIST, 1838. G.
"U velikom New Yorku sam, na sigurnom.
Hodam kroz užurbanu gomilu
i zurim u blještava čudesa Broadwaya.
Ostvario mi se dječački san.
Na slobodi sam i hodam po slobodnom tlu.
Kakav trenutak!"
Kad je Frederick Douglass došao na ulice Manhattana kao odbjegli rob,
isprva je osjetio neopisivo ushićenje.
Prvi put je udisao zrak slobode.
Već je prije pokušao pobjeći,
a tad se činilo da je napokon došao na slobodu.
Naišao je na jednog tipa
kojeg je poznavao iz Marylanda, koji je ondje također bio rob.
Poznavao ga je kao Jakea.
Tip mu je rekao da se više ne zove tako.
Da se u New Yorku zove William Dixon.
Taj g. Dixon rekao mu je: "Nikom ne vjeruj.
Ne vjeruj meni. Ja ne vjerujem tebi. Ovdje te svatko može odati."
Rekao je Douglassu da se čuva lovaca na robove.
"Čuvaj se."
Znam da je bilo bijelaca i crnaca koji su lovili odbjegle robove.
LOVCI NA ROBOVE
Vrlo jednostavno,
Douglass je mnogo vrijedio.
Imali su zakonitog vlasnika
i taj je vlasnik polagao pravo na njih.
Mogao je poslati ljude da mu dovedu ono što mu pripada.
Nudili su cijenu za njihovo tijelo, za njihovo samo postojanje.
Od prvog trenutka svoje slobode
shvatio je da nije slobodan.
To što vas neko društvo i neki zakoni ne priznaju kao državljanina
ne znači da u povijesti nije bilo ljudi
koji su tvrdili da ta prava imaju.
Douglass je svakako tražio da mu se priznaju ta prava,
unatoč tome što ih on po zakonima te države nije imao.
Prije 14. amandmana
imali smo važno i zloglasno pitanje:
Koja je definicija državljanstva?
Za Afroamerikance pitanje državljanstva vrlo je goruće
i vrlo osjetljivo pitanje.
Državljanstvo je pravo na prava.
Imate pravo na sudjelovanje,
imate pravo na glas,
imate pravo da se obratite vladi,
a imate pravo i na zaštitu od vlade.
Sve ono što uzimamo zdravo za gotovo,
zakonodavstvo, zaštitu od nasilja,
od ljudi koji nam čine nažao.
Ako nemate državljanstvo, ne možete iskoristiti ta prava.
"Cijeli sam dan brala cvijeće
i plela vijence od njih
dok je moj mrtvi otac ležao kilometar i pol od mene.
Moji vlasnici nisu marili za to.
Bio im je samo predmet.
Štoviše, mislili su da je razmazio svoju djecu
podučivši ih da budu ljudska bića.
To je među robovima bilo bogohulno.
To je bilo drsko od njega
i opasno za njegove vlasnike.
Ne znate kako je kad ste rob.
Kad nemate nikakvu zaštitu zakona ni običaja.
Kad ste svedeni na imovinu.
Kad ste posve podložni volji drugih."
Neki su govorili da je državljanstvo samo za bijelce.
SAD nisu kanile
u tu definiciju uključiti ljude drukčije boje kože.
Zanimljivo je što utemeljitelji SAD-a nisu osobito razmišljali o državljanstvu.
Izvorni Ustav ne govori mnogo
o temi državljanstva.
Ne govori o tome kako netko može postati državljanin
niti tko jest, a tko nije državljanin.
U takvom okruženju u kojem nema jasne definicije
rasizam je cvao.
"Svi su ljudi stvoreni jednaki", temeljni je ideal
Ustava SAD-a.
Danas shvaćamo da je taj ideal nekako bio dio Ustava,
no nije se primjenjivao.
Ustav mnogo govori o slobodi.
Bla, bla, savršenija unija, no to uključuje i kompromis tri petine.
To dobro počne.
Zastupnike biramo na temelju ukupnog broja ljudi.
Cool.
Osim Indijanaca. To nije cool.
I tri petine svih "drugih".
"Drugi" u Ustavu zapravo znači "crnci".
Zamislite! Tri petine osobe?
Ništa strašno, samo podjela ljudi.
Kako se to dogodilo? Jug je htio više zastupnika.
Rekli su da robovi zaslužuju zastupnika, ali ne i prava.
Upravo ste ratovali zbog toga!
I sad ne vidite ironiju?
Većina prvih 16 predsjednika bili su robovlasnici.
Nije čudo što robovlasništvo nije samo odumrlo.
Robovlasnici su tako dobili argument
da Ustav odobrava robovlasništvo,
tretiranje drugih ljudi kao bespravne imovine.
Zemlja nam se temeljila na Deklaraciji nezavisnosti
i instituciji robovlasništva.
Dakle, robovi su bili državljani
u smislu moralne vrijednosti i dostojanstva,
no nisu bili državljani po zakonu.
Neki abolicionisti, poput Fredericka Douglassa,
širili su opasnu ideju
da su robovi uistinu državljani.
Što je slijedilo?
Pokušali su privući javnu potporu za tu ideju.
Crnci rođeni slobodni na Sjeveru, poput Frances Harper,
govorili su o zlostavljanju kroz eseje i pjesništvo.
"Svi smo vezani zajedno u veliki svežanj čovječanstva,
a društvo ne smije gaziti svoje najslabije pripadnike
a da mu pritom ne pati duša."
Neki, poput Marije Stewart, javno su govorili o ukidanju ropstva.
"Čovjeka ne definira samo boja kože,
nego na načelima oblikovanim u njegovoj duši."
Harriet Jacobs i brat John Jacobs
govore o životu u ropstvu
kako bi Amerikance potaknuli da nešto učine.
"Bog je ljude stvorio slobodne i jednake, s neotuđivim pravima.
Gdje su danas prava crnaca u Americi?"
NISAM LI ČOVJEK I BRAT?
Abolicionizam je fascinantan dio američke povijesti
koji neki ne shvaćaju dobro jer je bio tako raznolik.
KRAJ ROPSTVU!
Jedan ogranak pokreta vjeruje da je Ustav zao,
da pogoduje robovlasništvu.
Govorili su da je Ustav SAD-a bio savez sa smrću
i sporazum s vragom.
Govorili su da Ustav treba uništiti.
"Razorimo Uniju."
Ali bio je i drugi ogranak.
A najpoznatiji pripadnik tog ogranka bio je Frederick Douglass.
Douglassova prva autobiografija bio je vrlo rizičan potez.
Kao odbjeglom robu bilo je vrlo rizično
što se tako izložio.
On je i dalje, formalno gledajući, bio rob.
Bio je bjegunac, a ne slobodan čovjek.
PRIPOVIJEST O ŽIVOTU F. DOUGLASSA
Ta je knjiga odmah postala klasik.
Svi su je čitali.
Tad je bilo važno
da imamo nekog poput Douglassa,
bivšeg roba,
koji je osobno mogao govoriti o životu u ropstvu
iz ljudske perspektive.
Često je govorio da se u ropstvu najviše bojao
za svoj um, a manje za fizičke opasnosti.
Ta ideja da su se neki rodili kako bi živjeli slobodno,
a drugi kako bi bili robovi…
U jednom dijelu prve autobiografije
zastane i upita:
"Zašto sam ja rob?"
To je staro egzistencijalističko pitanje.
Zašto sam ja rob?
A djeca bijelaca oko mene
slobodno odrastaju, čitaju knjige
školuju se i smiju slobodno putovati.
Zašto sam ja rob?
Na vlastitoj je koži osjetio brutalnost ropstva i iskorištavanja.
Odlučio je da će se boriti.
Po cijelom svijetu govorio je o životu u ropstvu
i potrebi za slobodom crnaca.
Tome je posvetio cijeli život.
Bio je daroviti govornik.
Možda najdarovitiji orator 19. stoljeća.
Bio je toliko vješt da su apologete Juga
širile glasine da on i nije bio rob,
da je odrastao u nekoj drugoj zemlji,
da je glumac.
Nema sumnje da je on to napisao.
Od 1848. nadalje nastavljao se pojavljivati u javnosti.
Tiskao je North Star,
nevjerojatno popularne novine među bjelačkim abolicionistima.
Douglass je stalno govorio
o procesu kojim rob mora postati državljanin.
Godine 1852. vjerojatno je bio najpoznatiji crnac na svijetu.
Znao je koliko je to što govori važno
za strategiju pokreta ukidanja ropstva.
Tvrdio je da Ustav izričito govori protiv ropstva
i da štiti slobodu.
Smatrao je da SAD, Deklaracijom nezavisnosti
i revolucionarnom tradicijom
nikako ne smije trpjeti ropstvo.
Douglass je tvrdio
da utemeljitelji SAD-a nisu sročili dokument koji brani ropstvo,
već dokument koji svakome jamči
pravo na samoupravu,
slobodu i ljudska prava.
Vjerovao je i htio vjerovati
da su ljudi poput njega dio nacionalne zajednice.
DOUGLASSOV BIJEG 1838. G.
Ženska udruga za borbu protiv ropstva
pozvala je Douglassa da održi govor 4. srpnja.
U Corinthian Hallu okupilo se 600 ljudi.
No njegova publika tad nije bila samo tih 600 ljudi.
Njegova publika bili smo mi.
Publika je bila budućnost.
Opisat ću vam to.
Među tih 600 ljudi u publici uglavnom su bili bijelci i bjelkinje.
Uglavnom se slažu s Douglassom.
Ali Douglass dobro zna da je jedno slagati se s teorijom,
a drugo shvaćati što to točno znači.
Kako bi im omogućio da to vide,
mora im reći istinu o njima samima…
Godine 1852.
Bit će zanimljivo.
"Sudržavljani,
potpisnici Deklaracije nezavisnosti bili su hrabri.
Vaši preci su uspjeli.
I vi danas uživate u plodovima tog uspjeha."
Uljuljkao je publiku po pitanju Dana nezavisnosti.
Utemeljitelje države nazvao je genijima.
Stvorili su lijepu Američku Republiku.
Vrlo umirujući početak.
A tad je rekao: "Ispričavam se."
"Zašto ste me pozvali da govorim?
Što ja i ljudi koje zastupam imamo s vašom nezavisnosti?
Dan nezavisnosti je vaš, ne moj.
Možete slaviti.
Ja moram žalovati.
Rugate li mi se, državljani,
kad me danas pozivate da govorim?"
Tad je publiku zasuo
nabrajanjem užasa vezanih za trgovinu robljem
i aukcije robova na Jugu.
Natjerao je publiku da to osjeti.
Opisao im je smrad broda koji prevozi robove.
Opisao im je zvuk i osjećaje žene koja plače dok prodaju njezino dijete.
Odveo ih je u grozno srce robovlasništva i pokazao im njegovo pravo lice.
"Lišiti ih slobode, tjerati ih da rade bez plaće,
tući ih štabovima, kidati im kožu bičevima,
izbijati im zube i paliti meso…
Vaše klicanje slobodi i jednakosti,
vaše propovijedi i zahvalnost samo su licemjerje.
Nema zemlje na svijetu gdje se događaju takve grozote
kao sad u SAD-u."
Obraća se ljudima koji su…
Koji su uz njega i kaže: "Niste dovoljno uz mene.
Ne borite se dovoljno protiv ropstva.
Ovo je 1852. godina.
Slobodan sam 14 godina,
no to je i dalje tako."
Ova bi se zemlja trebala temeljiti na slobodi,
na ideji jednakosti među ljudima.
Sve dok ima ropstva, ova nacija je laž.
"Amerika je neiskrena prema prošlosti i sadašnjosti, a bit će i prema budućnosti.
Za kraj bih rekao da ne gubim nadu u ovu zemlju.
Ropstvo će biti ukinuto, stoga odlazim kako sam došao.
U nadi."
On sebe smatra državljaninom.
Pitanje smatra li ga vlada državljaninom.
To je ključno.
Mnogi Afroamerikanci
o sebi oduvijek tako misle,
oduvijek SAD smatramo svojom zemljom.
Pitanje je je li država nas tada tako vidjela.
Vrhovni sud SAD-a u ovoj je veličanstvenoj mramornoj zgradi.
Jednaka prava pred zakonom.
Jezik Ustava nije uvijek posve jasan.
To je jedan od razloga za Vrhovni sud.
Dio njihova posla jest da tumače
i pomažu da shvaćamo Ustav
kako bismo živjeli u skladu s njim.
To je treća branša vlade
i najviše pravno tijelo u zemlji.
Što je Vrhovni sud imao reći o tome
tko jest, a tko nije američki državljanin?
Godina 1857., Dred Scott protiv Sanforda.
To je najgora odluka u povijesti Vrhovnog suda.
Najgora ili druga najgora.
Dred Scott bio je rob kirurga.
Kirurg je Scotta doveo iz robovlasničkog Missourija
u Wisconsin, slobodnu državu.
Liječnik je poslije umro.
Scott je otišao na Vrhovni sud.
Tvrdio je da živi u slobodnoj državi
te da stoga mora biti slobodan.
Ako Sud presudi u njegovu korist,
otvorit će robovima put da postanu slobodni državljani.
Presude li protiv njega, ta su vrata zatvorena.
SUDAC VRHOVNOG SUDA 1836.-1864.
"Mislimo da crnci nisu uključeni, i nije bila nakana da budu,
u definiciju riječi državljanin u Ustavu
pa tako ne mogu imati prava ni povlastice
koje Ustav pruža
državljanima SAD-a."
Sud je rekao: "Vratimo se samom sastavljanju Ustava
i zapitajmo se što su ti ljudi htjeli postići 1778. godine."
Očito je meni,
Rogeru B. Taneyju,
da nisu htjeli da crnci budu dio ove zemlje.
Nisu to uključili u Ustav jer im nije palo na pamet
da bi itko bio toliko glup
da nebijelce pripusti politici.
"Više od stotinu godina smatraju ih nižom rasom
koja se ne može miješati s bijelcima.
Toliko su inferiorni da nemaju prava
koja bi bijelac morao poštovati."
Retorika od koje se ledi krv.
Afroamerikanci nisu državljani.
Nikad nisu bili i nikad neće biti.
To je potvrdilo ideju da, bez obzira na status,
bili slobodni ili robovi, crnci nemaju ista prava kao bijelci.
Nisu bili pravi ljudi, nisu dovoljno evoluirali.
Presuda u slučaju Dreda Scotta
pokazala je da crnci ne mogu biti američki državljani.
Dred Scott čak nije imao pravo ikog tužiti.
Frederick Douglass insistirao je
da je politika borbe protiv ropstva u skladu s Ustavom.
No Sud nije otvorio taj put napretka.
Rekli su da Ustav podupire ropstvo.
Ustav je bio protiv Douglassa, da to tako kažem.
Državljanstvo je skup prava.
Poslije Dreda Scotta
Douglass nije mogao biti član zajednice
ni američki državljanin.
Tako se postavilo pitanje:
"Što je idući korak?"
16. PREDSJEDNIK SAD-A
Jug želi da cijela nacija odobri instituciju robovlasništva.
Neće dobiti odobrenje.
Lincoln je kritizirao taj slučaj. Na temelju toga se kandidirao.
Da nije bilo te reakcije na Scottovu presudu,
mnogi misle da on i ne bi postao predsjednik.
Bit ćete najveći predsjednik u našoj povijesti.
Lincoln je vidio da se nacija
sprema zavaditi oko tog pitanja zakonitosti ropstva.
UNIJA JE RASKINUTA
LINCOLN POSTAJE PREDSJEDNIK 1860. G.
GRAĐANSKI RAT POČINJE 1861. G.
Lincoln je shvaćao da je ropstvo loše, što je dobar početak,
ali…
Rekao je: "Kad bih mogao spasiti Uniju
bez oslobađanja robova, učinio bih to."
Ako se Građanski rat vodio zbog robova,
zašto Lincoln nije odmah oslobodio sve robove na Jugu?
Zato što mu je glavni cilj bio očuvanje Unije.
Jug se tada odcijepio.
Preuzeli su ime Konfederacija.
Lincoln nije kanio biti predsjednik
koji će odmah izgubiti pola zemlje.
Mora vratiti Jug
i bio je spreman na sve što će osigurati pobjedu,
makar na štetu crnih Amerikanaca.
Usred tog kaosa
Lincoln je pozvao malu skupinu afroameričkih vođa u Bijelu kuću.
Pozvao je stenografe i novinare da to zabilježe.
Lincoln nije htio razgovarati s njima. Održao im je lekciju.
"Vaša rasa pati, mišljenja sam,
najveću nepravdu među svim rasama,
no čak i kad prestanete biti robovi
niste ni blizu tome da imate ista prava kao pripadnici bijele rase."
Ne sviđa mi se kamo to vodi.
"Razmislite o ovoj istini.
Ne bi bilo rata da vaša rasa nije ovdje među nama."
Ukratko, okrivio je crnce u Americi
za Građanski rat
i pokušao ih nagovoriti
da odobre plan tzv. koloniziranja oslobođenih crnaca
izvan SAD-a.
"Naš narod ne želi, koliko god to ružno bilo,
da slobodni crnci ostanu ovdje.
Stoga je bolje da se razdvojimo."
Čekaj malo!
Ti si Abraham Lincoln? Onaj tip na peniju?
Nastavi, slušam.
Rekao im je da svi shvaćaju
da bi jednakost trebala biti temelj ove zemlje,
no da rasne jednakosti ipak nikad neće biti.
Zato će biti po našem.
"Razmišljao sam o koloniji u Središnjoj Americi."
Molim?
Čekaj. Taj prosvijetljeni i progresivni predsjednik
koji je na kraju ukinuo ropstvo
prvo je crne Amerikance htio poslati u Kostariku?
¿Por qué?
Douglass se razbjesnio.
Lincoln je u tom svom govoru
pokušao utjecati na postojeću nesigurnost crnaca
i ideju da im možda zbilja nije mjesto u SAD-u.
Afroamerikanci se boje da bi upravo to mogla biti njihova sudbina
ako ne dobiju državljanstvo.
Douglass je odgovorio: "Nije problem u prisutnosti crnaca.
Problem je robovlasništvo i moć robovlasnika
koji toliko loše utječu na društvo. Oni su uzrok Građanskog rata."
Ne zaboravimo,sve se to događalo usred totalnog Građanskog rata.
A to ljeto njegova strana baš i nije pobjeđivala.
U takvom ratu trebaš svakog dostupnog vojnika.
No vlada ipak nije htjela dopustiti crncima da se bore.
Nisu smjeli biti u vojsci.
"Divljaci su.
Razularit će se.
Damo li im oružje, pobit će sve bijelce."
"Zašto vlada odbija crnca?
Nije li ljudsko biće?
Naši generali trebaju vojnike.
Vape za njima.
Preklinjao sam ugroženu naciju
da pusti moćnu crnačku ruku na neprijatelja.
Sloboda koju izbore bijelci polovična je.
Onaj tko želi slobodu, mora udariti."
CRNCI! K ORUŽJU!
SAD ILI NIKAD GOTOVI SMO ZAKAŽEMO LI
Douglass je rekao da,
ako crnci pođu u rat i krvare za svoju zemlju,
nikako ne mogu izgubiti pravo na državljanstvo.
Eksplicitno je to rekao.
Držao je govore diljem nacije.
Rat ne možete dobiti bez ukidanja ropstva.
Ne možete dobiti rat bez novačenja crnaca u vojsku Unije.
Pokušao je izmanipulirati Lincolna da pozove crnce
u borbu protiv robovlasnika.
Douglass je bio siguran da će tako dokazati da su državljani,
da zaslužuju sva prava
i jednakost pred zakonom.
Tad SAD nije mogao zamisliti
kao dvorasno društvo,
no njegovo razmišljanje počelo se uvelike mijenjati.
Trud Fredericka Douglassa se isplatio.
Očajnički trebajući vojnike, Lincoln potpisuje Proglas o emancipaciji,
kojim je oslobodio robove u državama Juga.
Crnci su mogli ući u vojsku Unije.
Ti crni vojnici dokazali su ono što je Douglass stalno govorio.
Žele se boriti za svoju slobodu.
CRNCI! K ORUŽJU! SAD ILI NIKAD!
Proglas o emancipaciji bio je prekretnica u ratu.
Vojska i mornarica njime su dobili 200 000 crnih vojnika.
To nije bio samo rat malih bitaka i redovne vojske.
I Sjever i Jug imali su veliku vojsku.
Proglas o emancipaciji imao je snagu vojne zapovjedi.
Trebao je pomoći u ratu.
Navodno smo bili lijeni. Navodno smo bili kukavice.
Nedisciplinirani.
To što su Afroamerikanci tako plemenito služili vojsku
bio je moćan odgovor
na sve takve tadašnje ideje.
VELIKA POBJEDA UNIJE!
UZBUDLJIVI DETALJI BITKE!
NOVA POBJEDA UNIJE!
Crncima je mnogo značilo što su na fronti, što krvare.
Uključenjem crnaca u vojsku počelo se mijenjati razmišljanje bijelaca.
Mnogi Sjevernjaci, koji o crncima nisu razmišljali kao o Amerikancima,
mislili su da oni služenjem u vojsci
zaslužuju puna prava kao svi državljani SAD-a.
Dvojica sinova F. Douglassa služila su u 54. crnačkoj pješačkoj pukovniji.
Shvaćao je golemu stvarnu i simboličku snagu
toga što crnci na remenu odore nose oznaku "US".
"Želimo zemlju koja neće Deklaraciju nezavisnosti označiti kao laž.
Cilj je ovog rata nacionalna obnova."
Od samog početka rata
Douglass je govorio da on neće samo promijeniti život crnaca,
nego i cijelu naciju.
"Ne borimo se za staru Uniju,
nego za nešto 10 000 puta važnije.
A to je, jednostavno rečeno, nacionalno jedinstvo.
Jedinstvo koje se temelji na slobodi i jednakosti,
a ne na robovlasništvu i klasnoj nadmoći."
Time definira Građanski rat.
Naciji je suđeno
i od esencijalne je važnosti
da ostvarimo obećanje svog temeljnog dokumenta.
SLOBODA ROBOVIMA
Rat mora završiti ne samo pobjedom Konfederacije,
nego stvaranjem nove nacije koja se temelji na jednakosti.
Građanski rat težak je i zato
što u njemu umire toliko ljudi
i Lincolnu se teško nosi s razlogom za sve to.
PROGLAS O EMANCIPACIJI 1863. G.
"Prije 87 godina
naši su očevi na ovom kontinentu stvorili novu naciju
začetu u slobodi,
posvećenu ideji da su svi ljudi stvoreni jednaki."
Govor u Gettysburgu odjek je onog što je Frederick Douglass govorio.
Oslobođenje crnaca definicija je tog rata.
"Ova nacije, pred Bogom, osvjedočit će se novom rođenju slobode."
Najpoznatija Lincolnova rečenica, "novo rođenje slobode".
Douglass je to govorio od početka rata.
Ta je retorika vrlo slična onoj Douglassovoj
o nacionalnoj obnovi
i novom rođenju slobode.
Obojica sad Građanski rat vide kao stvaranje nečeg novog.
"Ta vladavina naroda koju provodi narod u korist naroda
neće nestati s lica Zemlje."
On se u Gettysburgu zapravo pokušava nositi s tragedijom
ljudi poginulih u ratu.
Ako je to rat za Uniju,
možda je previše ljudi poginulo.
Ali ako je to rat za slobodu crnaca,
tad je Gettysburg možda bio vrijedan toga.
Tad je Lincoln postao uistinu zanimljiv.
Vidite…
koliko se netko može promijeniti.
Lincoln je od ideje o raseljavanju crnaca
prešao na govor o budućnosti crnaca, što je nevjerojatno.
Mislim da su se počeli međusobno jako poštovati.
Bili su samouki.
Lincoln je imao jednu godinu škole, Douglass nijednu.
Obojica su su se uzdigla
isključivo inteligencijom.
Sami su zaslužni za to što su postali,
pa su stoga mislili da su srodne duše.
Douglass je optimističan i misli da može surađivati s Lincolnom
na budućnosti Afroamerikanaca.
GRAĐANSKI RAT (1861.-1865.)
KRAJ GRAĐANSKOG RATA 1865. G.
9. travnja 1865. godine
konfederacijski general Lee predao se Uniji
i to je označilo početak kraja rata.
Katkad povijest odabere ljude poput Douglassa
da predvode pokret,
a kad nađu saveznika kakav je Lincoln, tko je spreman slušati i unijeti promjenu,
nevjerojatno je što takvi ljudi mogu postići.
Nažalost, povijest takve odnose zna tragično skratiti.
Na proslavi Leejeve predaje
Lincoln je održao govor
u kojem je rekao da crnci koji su bili u vojsci Unije
moraju imati pravo glasa.
U gomili koja je taj dan slušala taj govor bio je i John Wilkes Booth.
Bootha je uzrujala ideja jednakih prava
pa se okrenuo prijatelju i rekao:
"Ovo mu je posljednji govor u životu."
PREDSJEDNIK JE MRTAV!
Osam mjeseci poslije Lincolnova ubojstva
ratificirali su 13. amandman,
napokon ukinuli ropstvo
i trajno oslobodili sve robove u Americi.
Ali sloboda nije kraj priče.
Lincolnovo ubojstvo smatramo velikom tragedijom, i bila je,
ali prava je tragedija u tome
što je predsjednik postao Andrew Johnson.
"Ovo je zemlja bijelaca i,
Boga mi, dok sam ja predsjednik, ovo će biti vlada bijelaca."
Bio je zatucani reakcionar i rasist.
On i Lincoln bili su kao nebo i zemlja.
Volio je velika okupljanja.
Volio je držati duge govore, uglavnom o sebi.
Takve smo političare viđali u mnogim povijesnim razdobljima.
Kao predsjednik je jasno rekao
da mu je cilj spriječiti razvodnjavanje ideje državljanstva.
Frederick Douglass posjetio ga je u Bijeloj kući.
To je bilo grozno.
Andrew Johnson jasno je dao do znanja
kako misli da mu je Douglass inferioran. Misli da bi crnci trebali biti zahvalni.
"Imao sam robove i kupovao sam robove,
ali nijednog nisam prodao.
Što se tiče moje veze s robovima,
ja sam bio njihov rob, a ne oni moji."
Poslije sastanka s Douglassom
Johnson je svom tajniku rekao:
"Znam ovog vražjeg Douglassa. Isti je kao svaki crnjo.
Spremno će bijelcu prerezati grlo."
Teško je bilo pomisliti
da bi se Johnson zauzeo za prava oslobođenih robova,
što i nije učinio.
Shvaćam. Johnson je rasist,
ali rasistički predsjednik ne smije nauditi slobodnim crncima.
Ako toliko mrziš crnce, nisi se smio priključiti Uniji.
Sad je kasno.
Ali čekajte,
sloboda ne znači da imaš građanska prava,
a bez tih prava crnci se ne mogu braniti od napada Južnjaka.
Čim su usvojili 13. amandman
diljem Juga pojavio se Crnački kodeks.
To danas zvuči kao nova serija Shonde Rhimes, ali nije ni blizu tome.
To su zakoni.
Mnogi od tih zakona zahtijevaju samo od crnaca
da potpišu jednogodišnji radni ugovor
i naplaćuje im porez od najviše 100 dolara
za svaki posao osim zemljoradnika ili sluge.
Čak su i djecu prisiljavali na obvezno "šegrtovanje"
kako bi i ona radila. Djeca!
Sjever je bio zgrožen,
no Južnjaci su govorili: "Ne shvaćamo što se bunite.
Crnački kodeks nije ropstvo. To je posve druga riječ.
Čak dvije riječi!
I gle! Sad im plaćamo!"
Aha.
Ali što ako crnac odbije ta nova ograničenja?
Što ako pokuša iskoristiti svoju slobodu?
Mogao bi završiti u zatvoru ili,
kakvo iznenađenje, na prisilnom radu bez plaće.
Naslovnica The New York Herald Tribunea:
"Južna Karolina opet uvodi ropstvo."
Zamislite!
Crnci su se borili i dobili rat za svoju slobodu,
a dobili su to?
13. amandman neće biti dovoljan.
Pitanje je što hoće.
Na scenu stupa John Bingham, kongresnik iz Ohia.
Bingham vjeruje u slobodu za sve.
U pravu slobodu.
"Nimalo mi se ne sviđa zloporaba riječi "crnjo".
Meni ona ne označava boju kože.
Više mi pokazuje kakve je boje duša ljudi koji se tom riječi koriste.
Onih koji gaze nezaštićene ljude
i pretvaraju ih u ono što zovemo "rob".
Ti kradljivci ljudi,
premda im je koža bijela kao snijeg,
pravi su crnje."
Pratio je što se događa na Jugu.
Vidio je da to nije dobro.
"Moramo nešto poduzeti.
Trebamo amandman Ustava.
Moramo im dati jednaka građanska prava."
John Bingham je, uz još neke,
poveo inicijativu da se sroči ono što je poslije postalo 14. amandman.
Bingham želi učiniti ono što je Frederick Douglass zatražio
u onom govoru 4. srpnja.
Htio je da Amerika ostvari obećanje
i uvede definiciju državljanstva u Ustav kako bi ispravili nepravdu nanesenu Dredu
i crno na bijelo osigurali jednaka prava za sve,
kako bi im ih nitko ne bi mogao oduzeti.
Kako bi to postigli, Bingham i skupina radikalnih republikanaca
osmislila je amandman kojim bi osigurala prava crnim Amerikancima.
Borili su se da to postane 14. amandman Ustava.
To je važno jer oni dobro znaju da neće vječno biti na vlasti.
Drugi bi ih mogli ukinuti.
Amandmane je vrlo teško izglasati,
no jednako ih je tako teško izbaciti iz Ustava.
KONGRES PREDLAŽE 14. AMANDMAN 1866. G.
TREBAJU PRISTANAK 28 DRŽAVA
6 OD 28 DRŽAVA PRISTALO JE 1866. G.
24 DRŽAVE PRISTALE SU 1867. G.
28 DRŽAVA PRISTALO JE 1868. G.
Bingham je uspio.
Godine 1868.14. amandman službeno je postao dio Ustava.
To je bio dokaz da je SAD
bio spreman uvesti jednakost za sve.
"Svi ljudi rođeni ili naturalizirani u SAD-u
i podložni zakonima rečene zemlje
državljani su SAD-a
i savezne države u kojoj žive."
To je sročeno vrlo upečatljivo.
Svi ljudi rođeni u SAD-u,
bez ikakvih ograničenja.
Ne piše svi bijelci rođeni u SAD-u.
Dakle, ljudi afričkog porijekla američki su državljani.
"Nijedna savezna država neće imati zakon kojim će uskratiti povlastice
ili prava državljana SAD-a."
To znači da prvih osam amandmana Ustava,
Povelja o pravima, svim državljanima daje ista prava
protiv vlade pojedinih država
kao i protiv savezne vlade.
"Niti će ijedna država ikog lišiti života, slobode ili imovine
bez zakonitog procesa."
Crnci iz vremena Antebelluma
pokušavali su dobiti pravdu sudskim putem.
Htjeli su se zaštititi od nasilja.
Sad im je 14. amandman rekao da mogu dobiti sudsku zaštitu.
"I nikom unutar svoje jurisdikcije
ne može uskratiti pravnu zaštitu."
Državljanstvo je postalo jasno definirano.
Automatsko je.
Punopravno državljanstvo, ne samo tri petine, ne uvjetno.
Amerikanac ste čim udahnete prvi dah u Americi.
Ako ste se rodili ovdje, rodili ste se posve slobodni,
s pravom na zaštitu kao svaki državljanin.
To poništava presudu Scottu, prema kojoj crnac ne može biti državljanin
ma gdje da se rodio, makar ovdje živjeli i njegovi preci.
14. amandman je od ključne važnosti.
Od nacije bijelaca prešli smo u budućnost
koja otvara vrata raznolikosti u našoj demokraciji.
14. amandman također je važan jer se zahvaljujući njemu
riječ "jednak" prvi put pojavljuje u Ustavu.
Uklesana je u naš Ustav.
Može se reći da je naša zemlja utemeljena 1776. g.,
s Johnom Binghamom, kad je Kongres usvojio 14. amandman,
jer to je moderni Ustav.
14. ČLANAK
Douglass i drugi primijetili su da je 14. amandman
promijenio primjenu zakona u našoj zemlji.
Nije da nisu imali zamjerke,
no to je bio povod velikom slavlju.
Bilo je to doba velikog optimizma.
Afroamerikanci su bili uzbuđeni
što će moći biti državljani.
Poslije donošenja 14. amandmana
ljudi su vjerovali da smo odlučili krenuti ispočetka
jer je projekt pošao po zlu.
Amerika je bila spremna za ispunjenje potencijala.
Među najvećim uspjesima bio je razvoj crnačkog školstva.
Ljudi na Jugu otvorili su vlastite obrazovne institucije
jer je pismenost važna.
Crnci troše nekoliko milijuna vlastitog novca na školovanje,
a ovdje je riječ o ljudima na Jugu koji nemaju novac.
Frederick Douglass. Za mene je njegovo ime poput molitve.
Bio je sjajan čovjek i njegovu sposobnost nitko nije mogao obuzdati.
Nije htio samo da se crnci oslobode ropstva.
Htio je da budu punopravni državljani.
Fantastičan muškarac i ljudsko biće.
"Kao da živim u novom svijetu.
Tko je ovo mogao i zamisliti?
Veliki trijumf pravde i slobode, ne samo za oslobođene robove,
nego i za ljudska prava, pravo glasa.
I sve to za ljude koji su donedavno bili obespravljena imovina,
no sad ih gledaju kao ljudska bića i kao takve ih priznaju pred zakonom."
Frederick Douglass,
rob,
bjegunac,
slobodni nedržavljanin,
državljanin.
Ni to nije bio kraj tog nevjerojatnog života.
U svom dugom životu
Frederick Douglass nastavio se boriti
za prava crnaca, žena i useljenika,
a u plodovima njegove borbe uživaju već mnogi naraštaji.
Čak i danas.
Vidimo dizalicu i kamion
koji uklanjaju spomenik Rogeru B. Taneyju
rano ujutro ovaj petak.
Rekao je da su crnci toliko inferiorni da nemaju prava
koja bijelci moraju poštovati.
POTOMAK SUCA VRHOVNOG SUDA ROGERA B. TANEYJA
Zamolili smo ih da nam oproste. Scottovi su nam oprostili i zagrlili nas.
POTOMAK DREDA SCOTTA
Neki u mojoj obitelji nisu bili sigurni
da se žele naći s ovim ljudima.
Čuli smo tu neočekivanu i nepripremljenu ispriku.
Neki moji rođaci su zaplakali.
Kad u nekoj vezi postignete tu razinu razumijevanja
moguće je puno toga.
Svi to možemo.
NE MOŽEMO DISATI
SLUŠAJTE GLAS CRNACA
DISKRIMINACIJA PROTIV HOMOSEKSUALACA NEMORALNA JE
AMERIKANAC SAM
DA ZA ERA-u
Ako se Scottovi i Taneyji mogu pomiriti, ne možete li i vi?
U Americi puno govorimo o jednakosti.
Govorimo o pravdi.
Imamo Prisegu odanosti koja sadrži te riječi
i 14. amandman koji služi ostvarenju te vizije.
No nismo bili očekivali
da ćemo biti tako nespremni za prihvaćanje prave jednakosti.
Prisežem da neću prihvatiti laž da su sve rase jednake.
-Nema pravde! -Nema mira!
Od Amerike tražimo samo da ostvari ono što je zapisano.
14. amandman napali su čim su ga ratificirali.
Na sudovima, na ulicama, čak i u povijesnim knjigama.
Zašto nismo naučili priču 14. amandmana?
Zato što su mnogi dali sve od sebe da je nikad ne čujete.
Prijevod titlova: Ivan Zorić