Mitä ajattelet, kun ajattelet Amerikkaa?
Se pallo lähti kuin tykin suusta.
Mitä tulee mieleen?
Oikeus?
Vapaus? Tasa-arvo?
Entäpä kansalaisuus?
Sanon teille, uusimmat amerikkalaiset,
miten suurenmoisen matkan te olettekaan tehneet.
Nämä voimakkaat ajatukset ovat Amerikkaa koossa pitäviä säikeitä.
Ihmiset ovat taistelleet ja kuolleet näiden sanojen merkityksen tähden,
mutta mitä ne oikeasti tarkoittavat?
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Mitä me haluamme? -Oikeutta!
Milloin haluamme sitä? -Nyt!
Amerikkalaisina elämämme jokaisen päivän perustana on tämän taistelun perintö.
Ja meidän on joka hetki -
pyrittävä elämään näiden ihanteiden mukaisesti.
Perustuslain 14. lisäys…
Haluamme, että 14. lisäys koskee naisia.
14:ttä lisäystä on siteeratttu useammassa oikeudenkäynnissä -
kuin mitään muuta lisäystä.
Sen merkitys ei ole sen ratifioinnista lähtien hälvennyt koskaan,
mutta silti tuskin tiedämme siitä.
Minusta on yllättävää, että tavalliset amerikkalaiset -
puhuvat ujostelematta sananvapaudestaan.
Osalle meistä aseenkanto-oikeus -
tuntuu olevan se kaikkein tärkein.
Silti iso osa siitä, miten ajattelemme itsestämme amerikkalaisina,
siitä, mistä olemme ylpeimpiä -
ja siitä, miten voimme elää vapaina,
on kirjattu 14:nteen lisäykseen.
Kun kuulin siitä, minun täytyi tulla kertomaan teille.
Siksi olemme nyt täällä.
Klaffi.
Käy!
Kertoaksemme tarinamme ja kertoaksemme sen tarinan.
14:nnen lisäyksen tarinan.
ARTIKLA XIV
14. lisäys.
Ei hätää, jos et osaa sitä ulkoa,
mutta se on Amerikan lupauksen ydin,
ja se menee jotensakin näin:
Jos olet syntynyt Yhdysvalloissa, olet sen kansalainen.
Aika simppeliä?
Lain mukaan -
Amerikassa kaikkia ihmisiä kohdellaan tasa-arvoisesti.
Eli meillä kaikilla on samat oikeudet ja oikeusturva,
eikä kukaan voi niitä viedä ilman asianmukaista menettelyä.
Eli oikeudenkäyntiä.
Eli 14. lisäys määrää, että olemme tasa-arvoisia saman joukkueen pelaajia.
Niin simppeliltä kuin se kuulostaa,
se on mullistava laki.
Se mahdollisti amerikkalaisen unelman.
Ilman 14:ttä lisäystä -
en olisi Yhdysvaltain kansalainen.
Ilman 14:ttä lisäystä tasa-arvoista avioliittoa -
ei todennäköisesti olisi.
Aviomieheni on valkoihoinen,
mikä ei olisi lainkaan mahdollista ilman 14:ttä lisäystä.
14:nnen lisäyksen perimmäinen lupaus on,
että olemme tässä yhteiskunnassa tasa-arvoisia.
Vartuin Phillyssä,
missä perheeni joutui kohtaamaan tämän maan epätasa-arvon,
mutta vaikeuksista huolimatta vanhempani ja isovanhempani -
uskoivat täydestä sydämestään Amerikan lupaukseen,
ja olen itse nähnyt, miten 14. lisäys -
mahdollistaa tien kohti amerikkalaista unelmaa.
14:nnen lisäyksen ytimessä -
on Amerikan kansalaisuuden määritelmä.
Tämän määritelmän pohjalta kaikkia vaalimiamme oikeuksia -
myönnetään ja puolustetaan.
KANSALAINEN
Tässä tarinassa -
on palattava aikaan, jolloin 14:ttä lisäystä ei vielä ollut,
ennen orjuuden lakkauttamista Amerikassa.
Aloitamme miehestä nimeltä -
Frederick Douglass.
Hänen nimensä voi olla tuttu,
mutta hän on paljon enemmän kuin tuo törkeän siisti afro.
Frederick Douglass syntyi orjaksi aikana,
jolloin orjuus oli ollut osa tätä maata -
lähes 200 vuotta.
Douglassin ei odotettu saavan vapauttaan,
saati johtavan vallankumousta.
Väkivallan uhasta huolimatta -
Douglass rikkoi lakia opettelemalla lukemaan,
ja vaikka hänen ei onnistunut ensin paeta orjuudesta,
hän ei luovuttanut.
Kun hän oli 20-vuotias,
hänen onnistui paeta New Yorkiin.
Tapaamme hänet siellä.
DOUGLASS KARKAA 1838
ABOLITIONISTI 1838
"Olen upeassa New Yorkin kaupungissa, turvassa.
Kävelen keskellä väentungosta Broadwayn häikäiseviä ihmeitä ihaillen.
Lapsuuteni unelmat täyttyivät.
Vapaa osavaltio ympärilläni, vapaa maa jalkojen alla.
Mikä hetki."
Kun Frederick Douglass saapui etelä-Manhattanille -
karanneena orjana,
hän tunsi ensin sanoinkuvaamatonta hurmiota.
Hän sai hengittää vapaasti ensi kertaa elämässään.
Hän oli yrittänyt paeta ennenkin,
ja nyt hän näytti vihdoin saavuttaneen vapautensa.
Hän törmäsi erääseen tuttuun heppuun,
joka oli myös ollut Marylandissa orjana.
Douglass tunsi hänet nimellä Jake.
Mies sanoi: "En ole enää se."
Hän sanoi: "New Yorkissa olen William Dixon."
Hra Dixon sanoi: "Älä luota keneenkään. Älä minuun. Minä en luota sinuun.
Kuka tahansa voi pettää sinut."
Dixon käski Douglassia "olemaan tarkkana orjanmetsästäjien varalta".
"Ole varuillasi."
On myös tarinoita mustista ja valkoisista orjanmetsästysringeistä.
SIEPPAAJIA
Totta kai.
Douglass oli rahanarvoinen.
Lain mukaan joku omisti hänet,
ja laillisesti tällä oli oikeus häneen,
oikeus lähettää orjanmetsästäjät omaisuutensa perään.
Hinta heidän kehostaan,
pelkästä olemassaolosta.
Kesken vapaudentunteen -
hän tajuaa, ettei ole vapaa.
Siitä huolimatta, etteivät yhteiskunta ja lait tunnusta jonkun kansalaisuutta,
aina on ollut ihmisiä,
jotka ovat sanoneet omaavansa ne oikeudet.
Douglass oli yksi niistä, jotka ottivat itselleen kansalaisoikeudet -
huolimatta siitä, että maan lait kielsivät ne heiltä.
Ennen 14:ttä lisäystä -
avoinna oli eräs surullisenkuuluisa kysymys:
Mikä tekee Yhdysvaltain kansalaisen?
Afroamerikkalaisten kohdalla kansalaisuus oli kiistakapula,
erittäin kiistanalainen ja sotkuinen kysymys.
Kansalaisuus on oikeus oikeuksiin.
On oikeus osallistua,
on oikeus äänestää,
on oikeus kritisoida valtiota -
ja saada suojelua valtiota vastaan.
Kaikkea sitä, mitä pidämme itsestäänselvyytenä,
lakien tuomia etuja, suojaa väkivallalta,
vääryyttä tehneiden joutumista oikeuteen.
Jos ei ole kansalainen, ei nauti noista eduista.
"Keräsin koko päivän kukkia -
ja punoin niistä köynnöksiä,
kun isäni ruumis oli vain reilun kilometrin päässä minusta.
Mitä omistajani siitä välittivät?
Hän oli vain pieni pala omaisuutta.
He myös ajattelivat tämän pilanneen lapsensa -
opettamalla näille, että nämä ovat ihmisiä.
Orjan opettamana sellainen oli rienausta.
Röyhkeää häneltä -
ja isännille vaarallista.
Et tiennyt, millaista on olla orja.
Täysin vailla lain tai tapojen suojaa.
Lakien irtaimistoksi kutistamana.
Täysin toisten tahdon armoilla."
Jotkut sanoivat: "Kansalaisuus kuuluu vain valkoisille."
Amerikan yhdysvalloilla ei ollut aikomusta -
laajentaa määritelmää kattamaan myös värilliset.
Perustajat eivät outoa kyllä juuri miettineet koko kansalaisuuden käsitettä.
Alkuperäinen perustuslaki ei käsittele -
kansalaisuuskysymystä.
Se ei ota kantaa, kuinka kansalaiseksi tullaan,
tai kuka on kansalainen ja kuka ei ole.
Kun termiä kansalainen ei määritelty,
rasismilla oli tilaa kukoistaa.
"Kaikki ihmiset ovat tasavertaisia" on Yhdysvaltojen perustuslain -
perusihanteita.
Nykypäivänä ymmärrämme, että tuo ihanne oli olennainen osa perustuslakia,
mutta ei lainkaan todellisuutta.
Perustuslaki puhuu suureen ääneen vapaudesta.
Plää plää vapaus, plää plää täydellinen liitto,
mutta siinä oli myös kolmen viidesosan kompromissi.
Se alkaa hyvin.
Edustajien määrä perustui vapaiden henkilöiden määrään.
Siistiä.
Pois lukien "alkuperäiskansat". Ei siistiä.
Ja kolme viidesosaa "muista henkilöistä".
"Muut henkilöt" on perustuslain tapa sanoa "urbaani", eli musta.
Kuvitelkaa. Kolmeviidesosahenkilö?
Ei mitään nähtävää, pilkomme vain ihmisyyttä.
Miten niin kävi?
Etelä halusi lisää edustajia,
niinpä he vaativat, että orjat ansaitsevat edustajia, mutta eivät oikeuksia.
Vastahan te kävitte vapaussodan tästä sotkusta.
Ettekä näe tilanteen ironiaa?
Suurin osa 16:sta ensimmäisestä presidentistä omisti orjia.
Ei ihme, ettei orjuus vain kadonnut itsestään.
Näin orjanpitäjät saattoivat vedota siihen,
että perustuslaki hyväksyy orjuuden,
ihmisten kohtelun omaisuutena lain edessä.
Maamme perustettiin sekä itsenäisyysjulistuksen -
että orjuuden pohjalta.
Niinpä orjat olivat kansalaisia -
moraalisessa mielessä ja ihmisarvon puolesta,
mutta eivät juridisessa mielessä.
Jotkut abolitionistit, kuten Frederick Douglass,
vaalivat vaarallista ajatusta,
että orjat olivat oikeasti kansalaisia.
Mitä seuraavaksi?
Alettiin selvittää, saisiko ajatukselle laajempaakin kannatusta.
Pohjoisessa vapaana syntyneet mustat, kuten Frances Harper,
kertoivat sorron tarinaa esseiden ja runojen kautta.
"Olemme kaikki yhdessä yksi suuri ihmisyyden kimppu,
eikä yhteiskunta voi tallata heikoimpia jäseniään -
saamatta kirousta omaan sieluunsa."
Kuten Maria Stewart, he puhuivat julkisesti orjuuden vastustamisesta.
"Ei ihmisyys ole ihon värissä,
vaan sielussa syntyvissä periaatteissa. "
Harriet Jacobs ja veljensä John Jacobs jakoivat kokemuksiaan orjuudesta -
herättääkseen amerikkalaiset toimimaan.
"Luoja loi kaikki vapaiksi ja samanarvoisiksi,
ja kaikilla on erottamattomat oikeudet.
Missä ovat värillisen oikeudet nykypäivän Amerikassa?"
ENKÖ OLE MIES JA VELI
Emansipaatioliike on kiehtova osa Amerikan historiaa.
Sitä ei täysin ymmärretä, osin sen moninaisuuden vuoksi.
Yksi liikkeen haaroista uskoi että perustuslaki oli pahuutta,
että se kannatti orjuutta.
He sanoivat, että perustuslaki oli sopimus kuoleman -
ja helvetin kanssa.
He vaativat perustuslain tuhoamista.
"Hajotetaan liitto."
Mutta oli toinenkin haara.
Sen kuuluisin jäsen oli Frederick Douglass.
Douglassin ensimmäinen omaelämäkerta oli varmasti vaarallinen projekti.
Orjan ja karkurin oli vaarallista -
mainostaa itseään.
Hän itse oli yhä lain silmissä orja.
Hänellä oli hinta, hän ei ollut vapaa mies.
F. DOUGLASSIN ELÄMÄ
Siitä tuli heti klassikko, mitä se on yhä.
Sitä luetaan kaikkialla.
Oli kriittisen tärkeää, että tuolloin -
oli joku Douglassin kaltainen,
musta mies, joka oli ollut orja,
joka puhui omista kokemuksistaan orjana,
inhimillisestä näkökulmasta.
Hän sanoi usein, että orjana ollessa hänen suurin pelkonsa -
ei ollut fyysinen uhka, vaan se, mitä se tekisi hänen mielelleen.
Kun sisäistää sen ajatuksen, että jotkut -
ovat vain syntyneet vapaiksi,
kun taas toiset orjiksi.
Ensimmäisessä omaelämäkerrassa on kohta,
jossa hän pysähtyy ja kysyy:
"Miksi olen orja?"
Se on ikivanha eksistentiaalinen kysymys.
Miksi minä olen orja?
Kun näkemilläni valkoisilla lapsilla -
on vapaus kasvaa, vapaus saada kirjoja,
vapaus kouluttautua, vapaus kulkea ja matkustaa.
Miksi minä olen orja?
Hän oli itse kokenut sen,
orjuuden raakuuden, riiston.
Hän päätti taistella.
Hän matkusti ympäri maailmaa puhuen kokemuksistaan orjana,
siitä, että mustille oli saatava vapaus.
Hän omisti elämänsä sille asialle.
Hänellä oli lahja. Hän osasi puhua.
Hän oli ehkä 1800-luvun suurin retorikko.
Hän oli niin vaikuttava, että orjuuden kannattajat -
levittivät huhuja, ettei hän ollut orja,
että hänet oli tuotu ulkomailta,
että hän oli näyttelijä.
Ei ole epäilystäkään, kirjoittiko hän sen.
Vuodesta 1848 hän jatkoi julkisen näkyvyytensä vahvistamista.
Hän julkaisi The North Staria,
joka oli hyvin suosittu valkoisten abolitionistien keskuudessa.
Douglass esitti näkemyksensä -
orjasta kansalaiseksi tulon puolesta.
1852 Frederick Douglass -
oli kenties maailman tunnetuin mustaihoinen ihminen.
Hän ymmärsi, että hänen sanoillaan oli suuri merkitys -
orjuuden vastaisen liikkeen tulevalle strategialle.
Hän painotti, että perustuslaki oli orjuudenvastainen asiakirja,
vapauden puolesta.
Hänen mielestään Yhdysvaltojen itsenäisyysjulistuksineen -
ja vallankumouksellisine perintöineen -
ei pitäisi sietää orjuutta.
Douglassin mukaan -
maan perustajat eivät kirjoittaneet asiakirjaa, joka siunasi orjuuden,
vaan itse asiassa asiakirjan, joka takasi jokaiselle -
itsemääräämisoikeuden,
vapauden ja ihmisoikeudet.
Hän uskoi ja halusi uskoa,
että hänen kaltaisensa ihmiset olivat osa kansallista yhteisöä.
DOUGLASS KARKAA 1838
Naisten orjuudenvastainen yhdistys New Yorkin Rochesterissa -
kutsui Douglassin puhumaan 4. heinäkuuta.
Corinthian Halliin saapui 600 kuulijaa.
Hänen yleisönsä ei ollut vain nuo 600 ihmistä,
vaan hänen yleisönsä olimme me.
Hänen yleisönsä oli tulevaisuus.
Kerron tarkemmin.
Ne 600 ihmistä olivat enimmäkseen valkoisia miehiä ja naisia.
He olivat Douglassin kanssa samoilla linjoilla.
Mutta Douglass tiesi, että on eri asia olla teoriassa yhtä mieltä,
kuin että ymmärtää syvällisesti ruohonjuuritason todellisuuden.
Jotta he oikeasti ymmärtäisivät,
hänen oli kerrottava heille totuus heistä itsestään…
vuonna 1852.
Tämähän käy kiinnostavaksi.
"Kanssakansalaiset,
itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajat olivat urheita miehiä.
Isänne onnistuivat.
Ja tänään te nautitte sen menestyksen hedelmistä."
Douglass saa yleisön myötämieliseksi -
heinäkuun 4:ttä kohtaan.
Hän sanoi maan isiä neroiksi.
He loivat tämän kauniin Amerikan tasavallan.
Hän aloitti hyvin rauhallisesti.
Sitten hän sanoi: "Anteeksi.
"Miksi minua pyydettiin tänne puhumaan?
Mitä tekemistä minulla tai väelläni on kansallisen itsenäisyytenne kanssa?
Neljäs heinäkuuta on teidän, ei minun.
Te voitte iloita.
Minun täytyy surra.
Tahdoitteko pilkata minua -
pyytämällä minut tänne puhumaan?"
Sitten hän alkoi tulittaa yleisöä -
kertomalla orjakaupan hirveyksistä ja kauhuista,
orjahuutokaupoista Amerikan etelässä.
Hän vangitsi yleisönsä aisteja myöten.
Hän kertoi, miltä orjalaivan ruumassa haisi.
Hän kertoi itkevän äidin tunteista, kun tämän lapsi myytiin.
Hän vei heidät orjuuden kammottavaan ytimeen.
"Heiltä viedään vapaus, heidät pannaan töihin palkatta,
heitä hakataan kepein, heitä nyljetään piiskoin,
heiltä lyödään hampaat irti, liha poltetaan.
Puheenne vapaudesta ja tasa-arvosta,
saarnanne ja kiitoksenne ovat pelkkää tekopyhyyttä.
Mikään muu maa maailmassa -
ei ole tehnyt niin verisiä tekoja -
kuin Yhdysvaltojen kansa tekee paraikaa.
Hän puhuu ihmisille, jotka ovat -
hänen puolellaan ja sanoo: "Ette ole puolellani tarpeeksi.
Ette tee tarpeeksi taistellaksenne orjuutta vastaan.
On vuosi 1852.
Olen ollut vapaa 14 vuotta,
mutta se jatkuu yhä vain."
Tämän kansakunnan perustana piti olla vapaus,
ihmisten välinen tasa-arvo.
Niin kauan kuin orjuus jatkuu, se kaikki on valhetta.
"Amerikka on vilpillinen menneelle, nykyiselle,
ja se sitoutuu juhlavasti olemaan sitä myös tulevalle.
Saanen sanoa lopuksi,
etten pelkää tämän maan puolesta.
Orjuuden tuho on varma, ja siksi lopetan siihen mistä aloitin.
Toivoon."
Mielestäni hän piti itseään kansalaisena.
Kysymys kuuluu, pitikö valtio häntä kansalaisena.
Se on se ydinkysymys.
Hyvin moni meistä afroamerikkalaisista -
on aina pitänyt itseään kansalaisina,
aina pitänyt Yhdysvaltoja omana maana.
Kysymys kuuluu, onko tämä maa ajatellut meistä samoin.
Yhdysvaltain korkein oikeus on tässä upeassa marmorirakennuksessa.
Lain edessä tasa-arvoisia.
Perustuslain kieli ei ole aina täysin selvää.
Osin siksi meillä on korkein oikeus.
Sen tehtäviin kuuluu tulkita,
tehdä selkoa, mitä perustuslaki tarkoittaa -
ja pitää meitä tilivelvollisina.
Se on kolmas hallintohaaramme -
ja oikeusjärjestelmämme ylin auktoriteetti.
Mitä korkein oikeus siis sanoo siitä,
kuka on tai ei ole Amerikan kansalainen?
Vuosi 1857, Dred Scott vastaan Sanford.
Dred Scott on sen surkein päätös koskaan.
Korkeintaan toiseksi surkein.
Dred Scott oli orjana kirurgilla.
Kirurgi oli tuonut Scottin Missourin orjavaltiosta,
Wisconsiniin, joka oli vapaa osavaltio.
Lääkäri kuoli myöhemmin Missourissa.
Lopulta Scott meni korkeimpaan oikeuteen -
sanoen, että koska hän oli asunut vapaassa osavaltiossa,
hän ei ollut enää omaisuutta, vaan vapaa kansalainen.
Jos tuomioistuin päättäisi Dred Scottin hyväksi,
orjilla olisi selvä reitti vapaiksi kansalaisiksi.
Jos päätös olisi kielteinen, ovi pysyisi kiinni.
"Mielestämme mustia ei lueta,
eikä heitä ollut tarkoitus lukea -
perustuslaissa 'kansalaisiksi',
eivätkä he voi vaatia oikeuksia ja etuja,
jotka se tarjoaa -
ja turvaa Yhdysvaltain kansalaisille."
Tuomioistuin sanoi: "Palaamme perustuslain laatimiseen -
ja kysymme itseltämme: 'Mitä he vuonna 1787 tarkoittivat?'"
Minulle, Roger B. Taneylle,
on selvää,
etteivät he halunneet mustia osaksi maataan.
Sitä ei pantu perustuslakiin, koska heille ei tullut mieleen,
että joku olisi niin tyhmä, että päästäisi -
muut kuin valkoiset Amerikan politiikkaan.
"Heitä oli pidetty yli vuosisata alempiarvoisina olentoina -
ja sopimattomina toimimaan valkoisten kanssa.
Niin alempina, ettei heillä ollut oikeuksia,
joita valkoisen tulisi kunnioittaa."
Sen retoriikka on hyytävää.
Afroamerikkalaiset eivät ole kansalaisia.
Eivät olleet eivätkä voi ollakaan.
Se sinetöi ajatuksen, että statuksesta riippumatta -
oli hän vapaa tai orja, musta ei voisi olla valkoisen veroinen.
He eivät olleet täysin ihmisiä eivätkä kehittyneitä.
Dred Scottin tapaus osoitti,
etteivät mustat voi koskaan olla Yhdysvaltain kansalaisia.
Dred Scottilla itsellään ei ollut edes oikeutta nostaa kannetta.
Frederick Douglass väitti,
että orjuuden vastainen politiikka voisi olla perustuslain mukaista.
Mutta oikeus ei tuntunut jättävän vaihtoehtoja.
Perustuslain katsottiin kannattavan orjuutta.
Ja olevan niin sanotusti täysin Douglassia vastaan.
Oikeudet ovat kansalaisuudessa.
Dred Scottin jälkeen -
Douglass ei voi olla osa tätä yhteisöä,
eikä olla Amerikan kansalainen.
Sitten heräsi kysymys:
"Mikä on seuraava askel?"
YHDYSVALTOJEN 16. PRESIDENTTI
Etelä haluaa orjuudelle kansallisen hyväksynnän.
Sitä se ei saa.
Lincoln kritisoi tapausta tiukasti. Se oli osa hänen kampanjaansa.
Ilman reaktiotaan Dred Scottin tapaukseen -
hänestä ei olisi monen mielestä tullut presidenttiä.
Teistä tulee historiamme hienoin presidentti.
Lincoln näki, kuinka maa -
luisui taisteluun orjuuden laillisuudesta.
LIITTO ON HAJONNUT!
LINCOLN VALITAAN PRESIDENTIKSI 1860
SISÄLLISSOTA ALKAA 1861
Lincoln siis ymmärtää, että orjuus on huono asia,
mikä on hyvä alku,
mutta -
hän sanoo: "Jos voisin pelastaa liiton -
vapauttamatta orjaakaan, tekisin niin."
Jos sisällissodan syy oli orjuus,
miksei Lincoln vapauttanut heti kaikkia etelän orjia?
Koska hänen tavoitteenaan on säilyttää Unioni.
Etelä on juuri irtaantunut.
He kutsuvat itseään Konfederaatioksi.
Lincoln ei aikonut olla presidentti,
joka menettää heti puolet maastaan.
Hänen on saatava etelä takaisin,
ja tässä tilanteessa hän tekee kaiken voittaakseen,
vaikka sitten mustien amerikkalaisten kustannuksella.
Kaiken kaaoksen keskellä -
Abraham Lincoln kutsui Valkoiseen taloon -
joitakin afroamerikkalaisia johtajia.
Tapahtumaa taltioivat pikakirjoittajat ja lehdistö.
Lincoln ei keskustellut johtajien kanssa, vaan luennoi heille.
"Teidän rotunne kärsii, mikä on -
mielestäni suurin ihmisiä kohtaan tehty vääryys,
mutta vaikka lakkaatte olemasta orjia,
olette vielä kaukana tasa-arvosta valkoisen rodun kanssa."
Ei hyvältä kuulosta.
"Miettikää, mikä on totuus.
Ilman rotuanne keskuudessamme ei voisi olla sotaa."
Ensin hän syyttää mustien olemassaoloa Amerikassa -
sisällissodasta -
ja sitten hän haluaa heidän -
tukevan suunnitelmaa, jossa vapautetut mustat siirretään -
pois Yhdysvalloista.
"Meidän väkemme on haluton, niin julmaa kuin se onkin,
elämään teidän vapaiden värillisten kanssa.
Siksi meidän on parempi erota."
Aikalisä.
Olet Abraham Lincoln. Se heppu pennin kolikosta?
Jatka vain.
Hän sanoi kaikkien ymmärtävän,
että tämän maan piti perustua tasa-arvolle,
mutta että rotujen tasa-arvo ei oikeasti toteutuisi.
Hyväksykää siis tosiasiat.
"Ajattelin perustaa siirtokunnan Keski-Amerikkaan."
Mitä?
Hetkinen. Se valistunut, edistyksellinen presidentti,
joka vihdoin lakkautti orjuuden,
halusi ensin lähettää mustat amerikkalaiset Costa Ricaan?
Por qué?
Douglass pöyristyi.
Lincolnin taktiikkana oli osin -
hyödyntää mustien jäytävää epävarmuutta,
että ehkä emme voi oikeasti kuulua tähän maahan.
Afroamerikkalaiset pelkäsivät sen olevan heidän kohtalonsa,
jos he eivät ole kansalaisia.
Douglass vastasi: "Ei mustien läsnäolo sitä aiheuttanut.
Vaan orjuus ja orjanpitäjien valta -
ja miten se vääristää koko yhteiskuntaa.
Se oli sisällissodan syy."
On muistettava, että tämä tapahtui keskellä kiihkeintä sisällissotaa.
Sinä kesänä -
hänen puolensa oli häviöllä.
Sellaisessa sodassa jokainen sotilas on tärkeä.
Mutta valtio ei hyväksynyt mustia miilisiin -
eikä tavalliseen armeijaan.
"He ovat villejä.
He riehaantuvat.
Aseen saadessaan he tappavat kaikki valkoiset."
"Miksi valtio hyljeksii mustia?
Eikö hän ole mies?
Kenraalimme kutsuvat miehiä.
'Lähettäkää miehiä', he huutavat.
Olen anonut uhattua maatamme -
vapauttamaan mustat kahleistaan vihollista vastaan.
Valkoisten voittama vapaus olisi vain puolikas.
Olkoot sotimassa ne, joka itsensä vapauttavat."
VÄRILLISET ASEISIIN!
Douglass vetoaa siihen,
että jos mustat sotivat ja vuotavat verta maansa hyväksi,
sitten heiltä ei voitaisi koskaan evätä kansalaisoikeuksia.
Hän teki sen hyvin selväksi.
Hän kiersi maata pitämässä puheita.
Sotaa ei voitettaisi orjuutta lakkauttamatta.
Eikä värväämättä mustia sotilaita -
Unionin armeijaan.
Hän yritti manipuloida Lincolnia kutsumaan mustat -
taisteluun orjanpitäjiä vastaan.
Douglass oli varma, että he todistaisivat kansalaisuutensa,
että he ansaitsevat ne oikeudet,
ja tasa-arvon lain edessä.
Lincoln ei voinut vielä kuvitella Yhdysvaltoja -
kahden rodun yhteiskuntana,
mutta hänen näkemyksensä alkavat pian edistyä hyvin radikaalisti.
Vihdoin Frederick Douglassin ponnistelu tuottaa tulosta.
Sotilaiden puutteessa Lincoln allekirjoittaa vapautusjulistuksen -
ja vapauttaa etelävaltioiden orjat.
Mustat miehet voivat nyt liittyä Unionin armeijaan.
Mustat sotilaat saavat todistaa sen, mitä Frederick Douglass oli hokenut.
He halusivat taistella vapautensa puolesta.
VÄRILLISET ASEISIIN! NYT TAI EI KOSKAAN
Vapautusjulistus oli sodan ratkaiseva käännekohta.
Unionin armeija ja merivoimat saivat mustista 200 000 lisämiestä.
Se ei ollut pelkkä pienten taistelujen ja tavallisten armeijoiden sota.
Kummallakin oli massa-armeija.
Vapautusjulistus annettiin sotilaskäskynä -
sodan voittamiseksi.
Meitä pidettiin laiskoina, pelkureina -
ja holtittomina.
Kun afroamerikkalaiset palvelivatkin kunniakkaasti,
se toimi tehokkaana vastaiskuna -
noille mielikuville, joita levitettiin.
UNIONIN VOITTO!
TAISTELUN TAPAHTUMAT!
UNIONI VOITTI TAAS!
Mustille oli voimaannuttavaa olla etulinjassa, vuodattaa verta.
Mustien asepalvelus alkoi muuttaa valkoisten rotuasenteita.
Pohjoisessa monet, jotka eivät olleet pitäneet mustia kansalaisina,
uskoivat, että asepalveluksellaan -
nämä olivat ansainneet oikeuden tasavertaiseen kansalaisuuteen.
Kaksi Frederick Douglassin poikaa -
palveli Massachusettsin 54:nnessä jalkaväessä.
Hän näki, miten valtava aito ja symbolinen merkitys sillä oli,
kun mustilla oli nyt vyö, jossa luki "U.S."
"Haluamme maan, joka ei -
leimaa itsenäisyysjulistusta valheeksi.
Tämän sodan tehtävä on kansallinen uudestisyntyminen."
Douglass hoki -
sodan alusta asti, ettei se -
mullistaisi vain mustien elämää,
vaan se muuttaisi koko Yhdysvallat.
"Emme me taistele vanhan Unionin puolesta, vaan jostain 10 000 kertaa tärkeämmästä.
Napakasti sanottuna kansallisesta yhtenäisyydestä,
jonka kulmakiviä ovat vapaus ja tasa-arvo,
eivät orjuus ja luokkaylemmyys."
Hän määritteli sisällissodan.
Tämä on maan kohtalo.
On tärkeää, että maa -
elää perustamisasiakirjansa oppien mukaisesti.
VAPAUS ORJILLE
Sodan täytyy päättyä, ei vain Konfederaation tappioon,
vaan myös uuden kansakunnan syntyyn, tasa-arvon perustalle.
Sisällissota oli rankkaa katsottavaa,
kun niin moni joutui kuolemaan,
ja Lincolnin oli pohdittava, miksi näin kävi.
VAPAUTUSJULISTUS 1863
GETTYSBURGIN PUHE 1863
"87 vuotta sitten -
isämme synnyttivät tälle mantereelle vapauden nimissä -
uuden kansakunnan,
jonka perusajatus oli, että kaikki on luotu tasa-arvoisiksi."
Gettysburgia voidaan ajatella kaikuna Douglassin aiemmista puheista.
Sotaponnistelut kiteytyivät emansipaatioon.
"Tämä Jumalan alainen kansa on näkevä vapauden uuden synnyn."
Varsinkin kuuluisimmat sanat: "vapauden uusi synty."
Sitä Douglass oli sanonut sodan alusta asti.
Tuo retoriikka ei poikkea paljon siitä,
mitä Douglass puhui kansallisesta uudestisyntymisestä,
vapauden uudesta synnystä.
Molemmat näkevät sisällissodan jonkin uuden luojana.
"Eikä se kansalaisten hallinto, heidän hoitamanaan ja heitä varten -
häviä Maan päältä koskaan."
Hän on Gettysburgissa -
ja yrittää toeta tragediasta, sodassa menetetyistä ihmishengistä.
Jos sodassa oli kyse Unionista,
ehkä ihmisiä kuoli liikaa.
Mutta jos sota käytiin emansipaatiosta, mustien vapauden puolesta,
ehkä Gettysburg oli sen arvoinen.
Tässä vaiheessa Lincoln alkaa mielestäni olla hyvin vakuuttava.
On todellakin nähtävissä…
miten paljon ihminen voi muuttua.
Aiemmin Lincoln kehotti siirtämään mustat pois,
ja nyt hän puhuu mustien tulevaisuudesta. Uskomatonta.
Luulenpa, että he alkoivat kunnioittaa toisiaan syvästi.
Kumpikin oli menestynyt omin voimin.
Lincoln oli käynyt koulua vuoden. Douglass ei lainkaan.
Kumpikin oli noussut huomattavaan asemaan -
viisautensa ja älynsä ansiosta.
He tekivät itse itsestään sen, mitä olivat,
ja luulen, että he olivat sillä tavalla hengenheimolaisia.
Douglass uskoi vahvasti, että voisi jatkaa Lincolnin kanssa työtä -
mustan Amerikan tulevaisuuden hyväksi.
SISÄLLISSOTA
SISÄLLISSOTA LOPPUU 1865
9. huhtikuuta vuonna 1865 -
Konfederaation kenraali Lee antautui Unionille,
mikä oli sisällissodan lopun alku.
Toisinaan historia valikoi jonkin liikkeen äänitorveksi -
sellaisia kuin Douglass, ja kun he saavat kannattajan kuten presidentti Lincoln,
joka haluaa kuunnella ja muuttua,
on uskomatonta nähdä, mitä he voivat yhdessä saavuttaa.
Valitettavasti historia voi myös lopettaa nuo suhteet lyhyeen.
Leen antautumisen kunniaksi -
Lincoln piti puheen, jossa hän sanoi,
että Unionin armeijassa palvelleille mustille sotilaille -
tulisi antaa äänioikeus.
Yleisön joukossa oli tuona päivänä myös eräs -
John Wilkes Booth.
Boothia suututti ajatus tasavertaisesta kansalaisuudesta,
ja hän kääntyi ystävänsä puoleen sanoen:
"Tuo mies piti juuri viimeisen puheensa."
PRESIDENTTI ON KUOLLUT!
Kahdeksan kuukautta myöhemmin -
13. lisäys ratifioitiin,
ja orjuus viimein lakkautettiin.
Jokainen orja sai Amerikassa pysyvän vapauden.
Mutta tarina ei pääty tähän.
Pidämme Lincolnin murhaa -
suurena tragediana, mitä se onkin,
mutta todellinen tragedia on se, että nyt -
presidentiksi tulisi Andrew Johnson.
"Tämä on valkoisten miesten maa,
ja niin kauan kuin minä olen presidentti,
tämä on valkoisten miesten valtio."
Hän oli vanhoillinen, rasistinen, kiihkomielinen.
He olivat Lincolnin kanssa kuin yö ja päivä.
Hän piti suurista kokoontumisista.
Hän piti mielellään pitkiä puheita, pääosin itsestään.
Tällaisia poliittisia hahmoja on historian saatossa nähty.
Kun hänestä tuli presidentti, hän ilmoitti heti -
tavoitteekseen estää kansalaisuuden vesittämisen.
Frederick Douglass meni Valkoiseen taloon tapaamaan tätä presidenttiä.
Se oli kamala hetki.
Andrew Johnson teki hyvin selväksi, että pitää Douglassia alempiarvoisena.
Mustat saisivat olla hänelle kiitollisia.
"Olen omistanut orjia, ostanut orjia,
mutta myynyt en koskaan ole.
Mitä tulee kanssakäymiseeni orjien kanssa,
minä olen pikemminkin ollut heidän orjansa kuin he minun."
Douglassin tavattuaan -
Johnson sanoi sihteerilleen:
"Tunnen tuon pirun Douglassin.
Samanlainen neekeri kuin ne muutkin.
Vetäisi epäröimättä valkoiselta kurkun auki."
Andrew Johnsonia ei saisi -
tukemaan entisten orjien oikeuksia,
mitä hän ei tietysti tehnytkään.
Ymmärrän. Johnson on rasisti,
mutta ei sen pitäisi mustia haitata, kun orjuus on lakkautettu.
Jos vihaat mustia niin paljon, miksi liityit Unioniin?
Myöhäistä.
Mutta hetkinen,
vapaus ei tarkoita kansalaisuutta,
ja ilman sitä -
mustilla ei ole keinoja etelän hyökkäyksiä vastaan.
Kun 13. lisäys tuli voimaan,
lainsäätäjät ympäri etelää säätivät "mustia lakeja".
Vaikka musta laki kuulostaa joltain tv-sarjalta, se oli kaikkea muuta.
Oli siis kyse laeista.
Moni näistä laeista vaati ainoastaan mustilta -
vuoden työsuhteen valkoisella työnantajalla,
ja verottamaan heiltä jopa 100 dollaria työstä -
muuna kuin viljelijänä tai palvelijana,
ja mustat lapset jopa pakotettiin "oppipojiksi",
jotta olisi työvoimaa. Lapsia!
Kun pohjoinen raivostui,
etelän lainsäätäjät sanoivat: "Mitä tarkoitatte?
Ei kyse ole orjuudesta.
Musta laki on ihan eri sana.
Itse asiassa kaksi sanaa. Ja hehän saavat palkkaakin."
Aivan.
Miten kävi, jos musta ihminen vastusti näitä rajoituksia?
Jos he yrittivät harjoittaa vapauttaan?
Heidät voitiin viedä putkaan,
ja yllätys yllätys… pakottaa työhön…
ilman palkkaa.
New York Herald Tribunessa oli jopa otsikko:
"Etelä-Carolina palauttaa orjuuden."
Voitteko kuvitella?
Mustat taistelivat ja voittivat sodan vapautensa puolesta,
ja heitä kohdellaan näin?
13. lisäys ei siis yksin riitä.
Mutta mikä sitten riittää?
Kuvaan astuu ohiolainen kongressiedustaja John Bingham.
Bingham uskoi kaikkien vapauteen.
Todelliseen vapauteen.
"Vastustan 'neekeri'-sanan käyttöä.
Minulle se ei tarkoita ihonväriä,
vaan tietyn ihmisluokan sielun väriä.
Ne, jotka polkevat avuttomia kanssaihmisiä -
ja tekevät heistä niin sanottuja 'orjia'.
Nämä ihmisvarkaat,
joiden iho voi olla lumivalkea,
ovat niitä oikeita neekereitä."
Hän seuraa etelän tapahtumia -
ja toteaa, että nyt ei näytä hyvältä.
Sanoo: "Meidän on toimittava.
Meidän on muutettava perustuslakia.
Taattava heille tasavertainen kansalaisuus."
John Bingham, muiden muassa, oli etunenässä -
puolustamassa ja muotoilemassa 14:ttä lisäystä.
Bingham halusi tehdä juuri sen, mitä Frederick Douglass vaati -
heinäkuun 4:nnen päivän puheessaan.
Panna Amerikan täyttämään lupauksensa -
laajentaa perustuslain määritelmää Amerikan kansalaisuudesta,
korjata Dred Scottin kohtaamat vääryydet -
ja varmistaa kirjallisena tasa-arvon hedelmät kaikille,
niin ettei kukaan voi niitä viedä.
Tätä varten Bingham ja joukko radikaaleja republikaaneja -
laativat 14:n kirjaten monia oikeuksia, jotka oli mustilta aiemmin evätty.
He taistelivat saadakseen 14:n perustuslain lisäykseksi.
Se oli tärkeää, koska he ymmärsivät, että heistä aika jättäisi.
Seuraajat voivat haluta siitä eroon.
Lisäyksiä on vaikea säätää,
mutta niistä on myös vaikea päästä eroon.
KONGRESSI ESITTÄÄ 14:TTÄ LISÄYSTÄ
HYVÄKSYNTÄ VAATII 28 OSAVALTION TUEN
KUUSI 28:STA OSAVALTIOSTA TUKEE
22 OSAVALTIOTA TUKEE
28 OSAVALTIOTA TUKEE
Ja Bingham onnistuu.
Vuonna 1868 14:nnestä lisäyksestä tulee virallisesti -
osa perustuslakia.
Se todisti, että Yhdysvallat oli tosissaan -
pyrkimässä kohti aitoa tasa-arvoa.
"Kaikki Yhdysvalloissa syntyneet tai kansalaistetut -
ja sen oikeuspiiriin kuuluvat henkilöt -
ovat Yhdysvaltain ja asuinosavaltionsa kansalaisia."
Kieli on huomiota herättävää.
Yhdysvalloissa syntynyt henkilö,
ilman muita rajoituksia.
Siinä ei puhuta USA:ssa syntyneestä valkoisesta.
Siksi syntyperältään afrikkalaiset ovat kansalaisia.
"Yksikään osavaltio älköön laatiko Yhdysvaltain kansalaisten -
etuoikeuksia rajoittavaa lakia."
Tämä tarkoittaa, että ensimmäiset kahdeksan perustuslain lisäystä,
joita kutsumme ihmisoikeusasiakirjaksi, takaavat oikeudet kaikille.
Suhteessa sekä osavaltiohallintoon että valtionhallintoon.
"Älköönkä yksikään osavaltio riistä henkeä, vapautta tai omaisuutta -
ilman laillista oikeudenkäyntiä."
Mustat olivat ennen sisällissotaa -
yrittäneet saada oikeusteitse haluamansa.
He halusivat puolustautua väkivaltaa vastaan.
Ja nyt 14. lisäys sanoo,
että jos jotain sattuu, asian voi viedä oikeuteen.
"Älköönkä kieltäkö keneltäkään toimivaltansa alaiselta -
tasavertaisuutta lain edessä."
Kansalaisuus on nyt niin selvästi rajattu,
että se on automaattinen,
täysi kansalaisuus, ei kolme viidesosaa, ei ehdollinen…
Kun vetää ensihenkäisyn Amerikan ilmaa, on amerikkalainen.
Täällä syntyneenä saa kaikki USA:n kansalaisuuden tuomat -
vapaudet ja suojat.
Se kumosi Dred Scott -päätöksen, joka kielsi mustilta kansalaisuuden,
vaikka he olisivat olleet täällä sukupolvien ajan.
14. lisäys oli täysin käänteentekevä siten,
että se vei meidät valkoisten miesten kansakunnasta -
tulevaisuuteen, joka mahdollisti -
demokratiamme monimuotoisuuden.
Neljännentoista lisäyksen myötä perustuslaissamme esiintyy -
ensi kertaa sana "tasa-arvoinen".
Se vahvistetaan perustuslaissamme.
Maatamme ei monella tapaa perustettu vuonna 1776.
Se perustettiin, kun Bingham ja kongressi säätivät 14:nnen lisäyksen,
sillä se on uusi perustuslaki.
ARTIKLA XIV
Douglass ja muut panevat merkille, että 14. lisäys -
oli muuttanut sitä, miten maan lait toimivat.
Siihen ei suhtauduta kritiikittä,
mutta se antaa aiheen suureen juhlaan.
Optimismi on korkealla.
Afroamerikkalaiset ovat täynnä innostusta -
saadessaan täydet kansalaisoikeudet.
14:nnen lisäyksen tultua voimaan -
ilmassa on usko ja innostus, että surkeasti johdettu projekti -
on nollattu ja käynnistetty uudestaan,
ja että Amerikka pääsee nyt raiteilleen.
Yksi suurimmista menestyksistä on mustien koulutus.
Etelässä rakennettiin oppilaitoksia oman väen koulunkäynnin -
ja lukutaidon edistämiseksi.
Mustat käyttivät koulutukseen muutaman miljoonan omaa rahaa,
etelän ihmiset, joilla ei ollut rahaa.
Frederick Douglass,
hänen nimensä lausuminenkin on minulle kuin rukous.
Hänellä oli niin vahva kutsumus,
ettei sitä voinut hillitä.
Mustien orjuudesta vapautuminen ei riittänyt.
Oli saatava täydet kansalaisoikeudet.
Mikä erityislaatuinen mies ja ihminen.
"Kuin eläisimme uudessa maailmassa.
Kuka olisi voinut kuvitella tällaista?
Oikeuden ja vapauden suuri voitto, ei vain orjien vapauttaminen,
vaan myös kansalaisoikeuslaki, äänioikeus.
Väelle, joka oli vain hetki sitten leimattu arvottomaksi omaisuudeksi,
mutta nyt heitä pidetään ihmisinä,
ja heidät tunnustetaan sellaisiksi lain edessä."
Frederick Douglass:
Orja,
karkuri,
vapaa, mutta ei kansalainen,
kansalainen.
Mutta ei hänen hurja matkansa tähän pääty.
Frederick Douglass -
jatkaisi koko pitkän elämänsä mustien,
naisten ja maahanmuuttajien oikeuksien ajamista,
ja hänen taistelunsa vaikutus on kaikunut sukupolvien ajan.
Tähän päivään asti.
Näissä kuvissa näkyy nosturi ja avolava-auto,
joilla poistetaan Roger B. Taneyn patsas -
pikkutunneilla viime perjantaina.
Hän sanoi mustien olevan alempiarvoisia, "eikä heitä -
tarvitse valkoisen kunnioittaa."
TUOMARI ROGER B. TANEYN JÄLKELÄINEN
Pyysimme silloin anteeksiantoa ja…
Scottit antoivat meille anteeksi.
DRED SCOTTIN JÄLKELÄINEN
Osa perheenjäsenistäni sanoi:
"En tiedä, haluanko tavata heitä."
Ja sitten tuli odottamaton anteeksipyyntö.
Jotkut serkkuni kyynelehtivät.
Kun sellaista alkaa tapahtua, ja kun ymmärrys on sillä tasolla,
voi tapahtua muutakin.
Pystymme kaikki siihen.
EMME VOI HENGITTÄÄ
OLEN AMERIKKALAINEN
KYLLÄ TASA-ARVOLAILLE
Jos kerran Scottit ja Taneyt voivat sopia, etkö sinäkin voisi?
Amerikassa puhutaan tasa-arvosta paljon.
Puhumme oikeudenmukaisuudesta.
Meillä on lippuvala, jossa nuo sanat mainitaan,
ja 14:nnen lisäyksen tarkoitus oli tehdä niistä totta.
Emme ottaneet huomioon sitä,
miten valmistautumattomia olimme toteuttamaan aitoa tasa-arvoa.
Lupaan, etten koskaan hyväksy vääriä opetuksia rotujen tasa-arvosta.
Ei oikeutta! -Ei rauhaa!
Sanommeko Amerikalle että noudatetaan lakia vain teoriassa?
Heti, kun 14. lisäys astuu voimaan, sitä vastaan hyökätään.
Tuomioistuimissa, kaduilla, jopa historiankirjoissa.
Miksi emme tunne 14:nnen lisäyksen tarinaa?
Koska niitä on paljon, jotka tekivät kaikkensa,
ettet saisi koskaan tietää.
Tekstitys: Päivi Vuoriaro