Знищуйте все на шляху, поки не знайдете Уламки.
Теж ненавидиш це? Очікування.
Шедоу та Сонік проти непереможних шансів, доля світу на кону.
Почнімо ж уже. Гей, я ж не хочу потягнути зв'язки.
А він? Не можна залишати його наодинці з уламками призми.
Так, можна. Він єдиний, хто може зібрати їх докупи й полагодити реальність.
Геть йому не довіряєш?
-Ні. -Авжеж, ні. Нікому не довіряєш.
Хочеш посидіти з ним? На здоров'ячко.
Виграю трохи часу.
СОНІК ПРАЙМ
Глянь, хто не встояв!
Ти бачив, що буває, коли йдеш сам?
Ти про безумовну перемогу? Схоже, дехто заздрить.
О яйце моє!
Їх тепер два? Неможливо.
Після стрибків між вимірами ніщо не має дивувати.
І що, що два? Тепер удвічі легше влучити.
Ні. Тепер наше завдання значно ускладнилося.
Передаю накопичену енергію уламків еґфорсерам.
Подивимося, як впораються з посиленими!
Він упав! Атакуйте всім, що маєте.
-Мабуть, пошкодую. -Я теж тебе люблю.
Розділяємося!
Новий мій.
Посміхнися в пушку, пацюче.
Жалюгідно! Дай, покажу, як це робиться в реальному світі.
Але нам очко за допомогу.
Шедоу!
Куди подівся?
Ні, Шедоу не міг так легко вмерти.
Поки я поруч, завжди матимеш напарника.
Ліс — найкрасивіше місце.
Ось так. Ще два, а потім додому за останнім уламком.
Це дім.
Ліс — найкрасивіше…
Що відбувається?
Емі, Наклзе, Тейлзе.
Народ!
-Ліс — найкрасивіше… -Поки я поруч…
Вони знову привиди.
-Ліс — найкрасивіше… -Усе на мить повернулося.
-Просто скажи, кого розбити! -Це спрацює!
-Найне, усе добре? -Так. Це складніше, ніж я думав.
-Що сталося? Реальність тут бушувала. -Кажу ж, це непросто.
Ти маєш виграти часу.
Запросто, друже.
-Тепер твоя черга. -Віддай. Дивися на найкращого стрільця.
Ні!
Можеш керувати далі.
Я знав, що Шедоу цілий.
Не так складно, коли ми працюємо разом.
Ми ще не бачили таки показань.
Вони ніби з'єднують Уламки й підсилюють їхню потужність.
Форсери, на гору. Докторе Глиб, докторе Белькіт,
це вам допоможе вгамувати цих ласок.
Так!
Оце я розумію!
Найне!
-Соніку! -Найне. Усе добре?
Ні! Еґфорсери прорвалися в храм.
Тримайся! Я іду.
Іди! Захисти призму.
Викликаю всі сили. Синій щур прямує до гори.
Ненадовго.
Я все маю робити сам?
Ти цілий?
Усе добре.
Майже вийшло. Я бачив. Ґрін Гілл повернувся. Як і мої друзі.
Призма завершена лише частково. Потрібен ще час.
Ми програємо. Рада використовує енергію Уламків для підсилення.
Може, я теж зможу.
Ти казав, у мені купа енергії Уламків. Допоможи.
Теоретично, це можливо, та враховуючи безліч конфігурацій
і спектр трансмутаційних можливостей…
Можна простіше?
Це небезпечно.
Замало енергії — програєш. Забагато…
І стану феєрверком. Але це воно. Це єдиний варіант.
Бо якщо я не зможу бути більш собою, то програємо.
Швидше! Татусь хоче свої уламки.
Я готовий.
Уже майже. Ти тільки не рухайся.
Не рухатися?
Оце швидкість. Найне, ти перевершив себе.
-Гляну, як Шедоу. -Чудова ідея!
Ось як це робиться.
Непогано.
Ніби ти можеш краще?
Ухилися від цього, бабаку.
Неввічливо!
Я знав, що це спрацює!
-Ні, не знав. -Я знав.
Байдуже. Перегони до Шедоу?
Значно попереду тебе… себе… нас?
Гей, Шедоу!
Вибач, що змусив чекати.
Хіба ти не знаєш, що некультурно…
Я прокачався. Не дякуй.
Залишилася ще одна карта.
Запускаю операцію «Дорослі штани».
Він цілиться не в нас. Нелогічно.
Може, знають, що програли.
Вони? Якщо ти в це віриш, ти дурніший, ніж здаєшся.
З цим Соніком я згоден.
Подивіться на вершину всього творіння!
Тепер я бачив усе.
Прямує до храму.
Нападай, великий, високий і потворний!
Ні!
Соніку, ні. Ти нічого не врятуєш, якщо не захистиш уламки.
Чому ти не падаєш?
Негайно до уламків!
Шедоу!
Найне!
Замало підсилення. Там гігантський…
Призматичний титан.
Як перемогти?
Ви з титаном працюєте на одній спектральній частоті.
-Якщо я зміню твою частоту… -Найне! Що нам робити?
Не знаю точно, але якщо вдариш його там, де боляче, то, може, вибухне!
-А якщо ні? -Тоді буде нарізка.
Нарізка реальності.
Зараз!
Соніку! Тобі вдалося!
Нам. Ти завершив призму?
Чому не спрацювало?
Я не розумію. Я думав, це спрацює.
Досі бракує одного уламка.
Що?
Звісно. Останній уламок у Мороці.
Сказав би раніше, не довелося б заскакувати туди й назад.
«Й назад»? Ми тут лише тому,
що я мав використати слід призми як креслення, аби побачити, що куди класти.
Усі на місці, і можемо відновити його, аби зробити Морок таким, яким хотіли.
-Так, аби відбудувати Ґрін Гілл. -Ґрін Гілл?
Ми не переробимо твій старий світ. Збудуємо кращий.
Ідеальний світ у Мороці. Наш чистий лист.
Чому має бути чистим? Мені подобався старий. Це був дім.
Це не був мій дім.
І його немає.
Можна повернути.
Ти помиляєшся.
Треба побудувати новий дім.
Ну ж бо, друже…
Не називай мене так! Ти припустив, що я потуратиму тобі, попри все.
Ти взагалі думав, чого я хочу?
Я думав, після того, що ми пережили, ти бачиш усе, як я.
-Як бачив би справжній Тейлз. -Я справжній.
Та не твій друг.
Що думав, буде зі мною, коли повернеш друзів?
Ми разом у цьому, і, гадаю, ти полюбиш їх так само як і я.
У цьому й твоя проблема.
Улазиш у все, не здогадуючись про результат.
Чекай!
У нас може вийти, Найне. Довірся мені.
Довіритися тобі?
Я можу довіряти лише собі.
ПРИМАРНА НАДІЯ
Переклад субтитрів: Данило Добровольський