A nevem Mary.
Az Abbey Road Studios az életem része, amióta csak az eszemet tudom.
Valahányszor végigsétálok a folyosókon, egy tündérmesében érzem magam.
Az első ittjártamra nem is emlékszem.
Ez én vagyok a kettes stúdióban. A képet anya készítette, aki fotós volt,
és egyben apukám zenekarának tagja.
Szeretném elmesélni néhány legendás felvétel történetét,
amik az elmúlt kilenc évtized során készültek itt,
a komolyzenétől a popdalokig és filmzenékig.
Az egyik dolog, ami a film elkészítését ihlette,
egy fotó volt, amin anya átvezeti Jetet a stúdió előtti zebrán.
- Igen. - Emlékszel rá?
Hogyne, persze.
Amint te is tudod, közel laktunk a stúdióhoz,
és volt egy Jet nevű pónink.
Anyád pedig annyira odavolt a lovakért,
hogy elhozta magával Jetet, amikor bejöttünk dolgozni.
Így készült róluk az a kép a kereszteződésben.
Jet itt volt a stúdióban, és azt hiszem, elég jól viselkedett.
Jet!
KETTES STÚDIÓ, 1974 „JET”
Mert a Wingsszel is ide jöttetek.
Emlékszel, miért döntöttél így?
Arra gondoltál, hogy bár mehetnél bárhova, ez az a hely,
ahol folytatod a zenei karriered?
Igen.
Más londoni stúdiókban is dolgoztunk, nem csak az Abbey Roadon,
de ez volt a kedvencünk.
KETTES STÚDIÓ, 1974
Így a Wings lemezfelvételére készülve azt gondoltam:
„Ez a legjobb stúdió. Jól ismerem. Sok embert ismerek ott.”
Sokan dolgoztak még a régi bandából. Van, aki még mindig itt van.
Ez egy nagyszerű stúdió.
Minden mikrofon működik.
Ez ostobaságnak hangzik,
de sajnos van, ahol nem ez a helyzet.
Jó hely volt. Jó volt ide hazatérni.
HA EZEK A FALAK ÉNEKELNI TUDNÁNAK
Belépni ide a kereszteződésnél lévő kis kapun át
megunhatatlan érzés.
Valahányszor erre járok, a graffitire nézve arra gondolok:
„A kereszteződés túloldalán varázslat zajlik.”
Ez maga a történelem. Érezni a falakból áradó történelmet.
Most is van egy kölyök valahol,
aki arról álmodozik, hogy besétál és felvesz egy dalt.
Ez az álom nem halhat meg. Soha. Az kizárt.
Ez egy spirituális élmény.
Csodálatos.
Remélem, még évmilliókig állni fog.
Valóságos nemzeti kincs, nem?
Amikor először jártam itt,
úgy éreztem, hogy sikerült elérnem valamit,
amiről gyerekként a hálószobámban fantáziáltam.
Számomra Abbey Road olyan,
mintha a szülőanyja lenne az itt előadott daloknak.
Megőrizte számunkra ezeket a dalokat.
Körbeölelte őket a maga egyedi akusztikájával.
Ez a hely ajándék számunkra.
Nem pusztán használjuk, kibéreljük.
Ennél sokkal spirituálisabb élmény.
ABBEY ROAD 3. 1931
1931. november 12-ét írunk,
és Sir Edward Elgar egy rendkívüli zenei stúdió megnyitására készül.
A neves zeneszerző nagy támogatója egy új zenerögzítési eszköznek,
és most arra készül, hogy szerzeményét lemezre rögzítse…
- Mehet? - …a Londoni Szimfonikusokkal.
Rendben.
EGYES STÚDIÓ, 1931 „POMP AND CIRCUMSTANCE MARCH No.1”
A Gramophone Company három éve árverésen vette meg
a londoni St. John's Wood negyedben álló, Abbey Road 3. szám alatti házat.
A különálló, kilenc hálószobás, öt nappalis,
személyzeti szállással és nagy hátsó kerttel rendelkező épületet
a világ legnagyobb, legjobban felszerelt stúdiójává alakították át.
Egy viaszlemez.
Ez az eredeti lemez, amiről másolatok ezrei készülnek majd,
hogy a világon mindenhol élvezhessék a zenét.
AZ E.M.I. ELNÖKE 1954-1974 KÖZÖTT
Amikor a céghez kerültem,
évente félmilliós veszteséget termelt.
Komolyzenei lemezeket kiadni nem volt nyereséges.
Ekkor kezdtem el olyasvalakit keresni,
aki értett a popzenéhez.
RISZÁLD ÉS RÁZD 1958
Iskoláskorom óta énekeltem, vagyis úgy 14-15 éves koromtól kezdve.
Az első dalomat 17 évesen vettem fel az Abbey Roadnál.
Norrie Paramor hallgatott meg minket,
aki az EMI egyik producere volt akkor.
Lejátszottuk neki a „Move It” című dalt.
Őrült izgalmas volt bejutni egy igazi stúdióba,
ami nem más volt, mint az Abbey Road.
Ezután a kettes stúdió sok-sok évre szinte az otthonunkká vált.
KETTES STÚDIÓ, 1958 „MOVE IT”
Szerintem az Abbey Road hívta életre a rock and rollt,
mert ez a stúdió volt a legnagyobb zenei forradalom élharcosa.
Történelmi szempontból
a rock'n roll születése volt a legnagyobb, leggyorsabb és legtartósabb változás.
1950-ben a brit lemezeladások összértéke három és fél millió font volt.
Ez a szám 1960-ra 15 millió fontra nőtt.
Az iparág legnagyobbja az EMI, az Electric and Musical Industries,
ami az eladott lemezek közel felének kiadója.
Az EMI kiadó égisze alá tartozik a Parlophone, a HMV, a Capitol.
Az EMI a világ legnagyobb lemezcége.
Elnöke, Sir Joseph Lockwood realista az iparági verseny tekintetében.
Ez egy szabad piac, ahol elképesztő a verseny.
De aki azt hiszi, hogy könnyű boldogulni, az jöjjön, és próbálja ki!
TENGERÉSZIGAZOLVÁNY
1950 novemberében kerültem be a zeneiparba.
A Guildhallon végeztem a zenei tanulmányaimat,
és behívtak az EMI-hoz egy állásinterjúra.
Én magam is meglepődtem,
amikor kineveztek a Parlophone vezetőjévé. Joe Lockwood azt mondta nekem:
„Nem volt még nálad fiatalabb kiadóvezető, úgyhogy jobb, ha összekapod magad!”
Így hát elkezdtem keresgélni.
Olyasvalakit kerestem, mint Cliff Richard.
A KÖVETKEZŐ CLIFF RICHARD NYOMÁBAN 1962
A Beatles először a Deccához szerződött, de a lemezüket végül nem adták ki,
Brian Epstein pedig utolsó lehetőségként megkereste apámat.
Addigra már járt mindenki másnál.
Apám meg, mivel kedvelte Briant, aki kedves pasas volt,
azt mondta: „Jó, hozd el őket!”
Bejöttünk a stúdióba, majd megérkezett George Martin,
és azt mondta: „Oké, srácok, mi lesz?”
A zenéjüktől nem volt hasra esve,
de szeretett velük lógni.
A következő Cliffet, az újabb Shadows tagjait kereste bennük.
KETTES STÚDIÓ, 1962 „LOVE ME DO”
Meghallgattam őket,
de a dalaik nem nyűgöztek le.
A „Love Me Do” volt a legjobb köztük.
George elképesztő volt. Nincs rá jobb szó. Egyszerűen elképesztő volt.
Mi viszont totál amatőrök voltunk. Még kottát írni-olvasni sem tudtunk.
A „Love Me Do”-nak volt egy kis sikere,
majd megírtuk a „Please Please Me”-t.
Mit csinálsz?
Csak… Ez gyilkos. Nem megy.
Nem tudom követni. Én… Én tényleg…
Nincs meg.
George Martint nem nyűgöztük le.
Megkérdezte, hogy menne-e gyorsabban.
Mire azt feleltük: „Nem.”
Vagyis nem.
Nemet gondoltunk, de azt mondtuk: „Igen”.
Hetes felvétel.
KETTES STÚDIÓ, 1962 „PLEASE PLEASE ME”
Nekünk nem tetszett, de George állította, hogy sláger lesz.
És igaza volt.
A „Please Please Me” sikere után
ontani kezdték a jó dalokat.
„From Me To You”, „She Loves You”, és így tovább, remek dalok születtek.
Rájöttem, hogy gyorsan össze kell raknunk egy albumot.
1963 februárjában felvettük a lemezt.
Egyetlen nap alatt.
AZ EGYNAPOS ALBUM 1963
- Legyen a második strófában? - Ja.
Hahó!
Korán bementünk és összeraktuk a cuccainkat.
Aztán eljátszottunk mindent, amit tudtunk.
A hangmérnökök az emeleten keverték a dalokat.
KETTES STÚDIÓ, 1963 „TWIST AND SHOUT”
Játszottunk, és ők egyből keverték a dalokat.
Pontosan tudták, hogy szóljon a pergő, hogy a lábdob,
megteremtették a hangszerek egyensúlyát.
Akkoriban „egyensúlymérnök” volt a hangmérnökök neve.
Élő fellépésnek tűnő anyagot akartunk felvenni.
A Cavern Clubból egyenesen az Abbey Roadra.
Keményen hajtottam őket.
A felvétel olyan lett, mint egy élő közvetítés,
holott csak két szalagunk volt.
Ez a zenekar élőben a stúdióból.
A másikon pedig…
John erős, rekedtes vokálja.
Paul és George szólamai pedig élőben a másikon.
Az első hangtól az utolsóig 12 óra alatt vettük fel.
Érted? Nem nyafogtunk, hogy fáradtak vagyunk, ilyesmi…
Nem. Ha játszottunk…
Ez volt a nagyszerű a Beatlesben, hogy mind a zenélés kedvéért zenéltünk.
Semmi más nem számított, csak a zene.
Ez elég jól bevált nekünk.
A LELKE OTT VOLT MINDEN HANGBAN 1965
A zene az egyik legfontosabb dolog az életemben…
SUVI RAJ GRUBB KOMOLYZENEI PRODUCER
…ezért úgy döntöttem, kockáztatok,
és Angliába jöttem, hogy itt keressek állást.
1960. szeptember 19-én
megérkeztem az Abbey Road Studiosba.
Hát így kezdődött.
- Ha te… - Én nem lennék ilyen rossz.
Ha ő lenne… Ezt akartam mondani.
- Ennyi elég. Játsszunk! - Tőlem mehet.
- Igen. - Jó lesz a hang?
- Abszolút. - Jó. Rajta!
Jacqueline du Pré olyan művész volt, akivel élmény együtt dolgozni.
Sosem türelmetlenkedett…
EGYES STÚDIÓ, 1967 PRÓBA
…bármennyi időbe is telt a keverés,
márpedig az ő hangkitöréseit nehéz volt jól rögzíteni.
Most jó az egyensúly.
Játszd újra a D hangoktól!
Sok, általam csodált zenész játszott itt,
- ahol sok kedvenc felvételem készült. - Igen.
Olyan művészek, mint Jacqueline du Pré, Daniel Barenboim.
Az ő játékukon nőttem fel.
És az ő játékukat itt rögzítették.
Utazások alatt sok zenét hallgattunk az autóban.
A szüleimnek volt egy CD-je, amin Jacqueline Elgar Concertóját játssza.
Öt- vagy hatévesen hallottam.
A felvételen érezni lehet, hogy belead mindent,
hogy a lelke ott van minden egyes hangjegyben.
Jacqueline du Pré itt rögzítette Elgar Concertóját,
és pár éve én is eljátszhattam ezt a darabot ugyanebben a stúdióban.
Talán pont itt ült, ahol most én.
Ez óriási megtiszteltetés nekem, és nagyon különleges élmény.
EGYES STÚDIÓ, 2019
EDWARD ELGAR: E-MOLL CSELLÓVERSENY, OP. 85
1971 júliusában bejelentették,
hogy idegi kimerültség miatt egy év pihenőt tart.
Mindenki azt hitte, hogy túlhajtotta magát.
Aztán kiderült, hogy ez nem egyszerű kimerültség.
EGYES STÚDIÓ, 1967
BRAHMS: F-DÚR CSELLÓSZONÁTA, OP. 99
Szklerózis multiplexet diagnosztizáltak nálam.
Persze nagyon megrémültem.
De szerencsésnek érzem magam,
mert nagyon korán megmutatkozott a tehetségem,
így mire a betegségem tünetei
olyan súlyossá váltak, hogy akadályoztak a zenélésben,
már mindent eljátszottam a csellón, amit akartam.
Miután a betegség legyűrte Jacqueline-t,
Daniel felhívott azzal, hogy szabad-e másnap az egyes stúdió.
Azt kérte, foglaljam le neki „Daniel Barenboim tesztfelvétel” néven.
Azt mondta: „Megpróbálunk rögzíteni valamit,
de ne légy csalódott, ha nem jön össze!”
FELVÉTELJEGYZÉK GRUBB MŰV. VEZ.
Szerintem ez érdekelni fog.
A hangmérnök jegyzetei Jacqueline utolsó itteni felvételéről.
A felvételek közül kettő ki van húzva, tehát csak kettőt használtak fel.
Itt is van. Két felvétel után rosszul lett.
Hűha!
Du Pré beteg De Peyer ezeket használta
Elképesztő sérülékenység, törékenység sugárzik belőle.
Imádom.
Nagyon szerencsések vagyunk, hogy hallhatjuk ezt a felvételt.
Elkezdték az ötös tételt, eljátszotta az első pár ütemet,
majd letette a csellót és azt mondta: „Mára itt a vége.”
Ekkor járt utoljára a stúdióban.
APRÓCSKA VARÁZSLAT 1964
Brian Epstein és apám nagyon jóban voltak.
Igen.
Együtt dolgoztak, egy csapatként, és az 1964-es évben
az 52 hétből 36-ban az ő felvételeik vezették a slágerlistát.
Utánozhatatlan teljesítmény.
Gondolj csak bele! Tiszta őrület.
És ehhez kellett Cilla Black,
a Gerry and the Pacemakers és a Beatles.
Brian Epstein művészei,
akik apámmal dolgoztak az Abbey Roadon.
Cilla, feljutott volna a csúcsra
Brian Epstein nélkül?
- Nem hinném. - Miért nem?
Nos, mert liverpooli vagyok.
Senki sem akart velünk, „liverpudlikkal” dolgozni,
amíg Brian Epstein fel nem tűnt.
Addig hátrány volt, ha valaki Liverpoolból jött,
a beszédünk miatt.
- Kicsit előrébb! - Jó.
Oké, Burt. Mehet.
Indítsd, kérlek!
EGYES STÚDIÓ, 1966 „ALFIE”
Még egyszer!
Jó volt, drágám. Talán…
- Szia, Brian! - Csodás, Cilla.
- Üdv, mi újság? - Minden oké.
Akkor jó.
- Odakint jobb. - Ja.
Nem akarom egész éjszaka folytatni.
- Minden alkalommal jobb. - Valóban. Van…
- Mi a baj? Nem akarom, hogy… - Tudom, de muszáj…
Burt Bacharach fáradhatatlanul rögzítette egyik felvételt a másik után.
Keresett valamit, de csak ő tudta, mit.
- Csak finomhangolunk. - Engem?
Emlékszem, rögzítettünk egy kiváló felvételt,
de ő még 15-ször megismételtette.
Mindenki kezdett fáradni, a zenészek dühöngtek.
Végül megkérdeztem Burttől,
hogy mégis mit keres.
Azt felelte: „Azt az aprócska varázslatot, George.”
Mire én: „Ott van a négyes felvételen.”
És ott volt.
A négyes felvétel volt a tökéletes.
Azt hiszem, megvan. Végeztünk.
A MINDENT MEGVÁLTOZTATÓ FELVÉTEL 1967
A Beatles volt Anglia legkelendőbb exportcikke,
és Brian bizonyos értelemben úgy kezelte őket, mint egy fiúbandát.
Ez ijesztő volt és kellemetlen.
Két lehetőségük volt: szakítanak vele, vagy elmenekülnek egy biztonságos helyre.
Ez volt az Abbey Road.
- Aggódnának, ha nem turnézhatnának többé? - Nem hinném. Ha nem hallgatnak minket,
ha már mi sem hallgatjuk magunkat, akkor vége, nem tudunk fejlődni.
A lemezfelvétel és hasonlók viszont segítenek fejlődni.
Eléggé elfajultak a dolgok, így elgondolkodtunk, hogy mihez kezdjünk.
Temérdek időnk volt a lemezfelvételre,
és ráadásul az Abbey Roadon ingyen dolgozhattunk,
mert a szerződésünk korlátlan stúdióidőt engedett.
Ez nem kell.
Szerintem még egy nap lesz felénekelni.
Ez a hely volt az otthonunk. Rengeteg időt töltöttünk itt.
Érzem, érzem…
Átbeszéltük, hogy mit fogunk csinálni, és…
Végre szabad…
Akkor hangzott el: „Azt kéne tennünk,
hogy felveszünk egy lemezt, és azt küldjük turnéra.”
És elkezdtük a Sgt. Pepper munkálatait.
A nyitódal igen érdekes…
KÖLTŐ
a régi revüműsorokat idézi.
A régi szép időket.
A „With a Little Help From My Friends” következik.
A közös cél megfogalmazása.
A következő dal óda a képzelethez.
„Lucy in the Sky With Diamonds.” Nagyon fontos darab.
A Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band
- átírta a szabályokat. - Koncentrálj!
Játszótérként akarták használni a stúdiót.
Képeket akartak festeni hangokkal.
Kettő!
Az egyik legjobb nyitásom.
Az ápoltak kezdték átvenni a diliház irányítását.
Volt, hogy egyszerre kevertünk itt, a kettesben,
és egy másik felvételt a hármasban. Szabadon jártunk-keltünk a házban.
És volt itt egy csomó hangszer.
Mindet ki akartuk próbálni, fel akartuk fedezni.
Volt egy Lowrey orgona,
amit a „Lucy in the Sky With Diamonds” intrójában használatam.
Egy Mrs. Mills nevű zenésznek volt egy bizonyos…
Ott is van!
Mókáztunk vele,
és nagyon megtetszett a hangzása. Amolyan igazi rock 'n' roll zongora.
Aztán itt volt Daniel Barenboim klasszikus Steinway zongorája.
Egy csomó holmi.
Szerintem ezért volt a Beatles zenéje mindig érdekes
hangszeres zenei szempontból.
Akkoriban 62 körül voltam,
így a „When I'm Sixty-Four” különösen lenyűgözött. Tündéri dal.
A lemez záródala az „A Day in the Life”, ami a legjobb költemény.
A lemez talán legfontosabb dala, az „A Day in the Life” egyszerűen indult.
A próbát rögzítettük. Akkor hallottam először a dalt.
A zongora mikrofonját vedd le!
Legyen olyan, mint a rumbatököknél!
John számolt be.
Azt mondogatta: „Cukortündér, cukortündér…”
Cukortündér, cukortündér.
John egyszer átugrott hozzám dalokat írni. Akkor született az „A Day in the Life”.
John ugyanis leült újságot olvasni.
A Guiness-örökös Lotusa „darabokra szakadt” a balesetben
A második strófához is
az újságból kerestünk ihletet.
EGYES ÉS KETTES STÚDIÓ, 1967 „A DAY IN THE LIFE”
Tarát a lányáért ölték meg?
Az „A Day in the Life” bonyolultnak hangzik,
pedig csodálatosan egyszerű módon készült.
Mindössze négy felvételt raktak össze ehhez a hangzáshoz.
A zenekari rész az egyik felvétel.
Ezek ők négyen, amint egy szobában zenélnek.
John énekli a vezető szólamot.
Ezt felénekelte még egyszer.
Ez itt a vokál eredetije.
Elképesztően hangzik.
Ez az „A Day in the Life” lényege.
Én is hozzátettem egy dalfoszlányt, ami a fejemben volt.
Ez a „Woke up, fell out of bed” rész.
Paul visszahozza a dalt a való világba.
Nem tudták, hogy kössék össze a két dalt. Ezért szünetet hagytak köztük.
Aztán nem volt ötletük a befejezésre.
Emlékszem, beszélgettünk mindenféléről.
Azt mondtam: „Jó lenne egy szimfonikus zenekar,
mert van pár ötletem.”
Paul azt mondta apámnak, hogy egy zenekari orgazmust akar hallani.
- Mire apám azt felelte: „Oké, Paul.” - Ez volt a másik remek dolog itt,
hogy minden rendelkezésünkre állt. Itt minden volt.
George Martin, az egyes stúdió.
Mindenféle zenei lehetőség adott volt, és mi éltünk vele.
Felhasználtuk az „A Day in the Life”-ban. Adott volt a nagyzenekar és az ötlet is.
Azt kértem a zenészektől,
hogy a legmélyebbtől kezdve szólaltassák meg a hangszerük minden hangját,
amíg el nem érik a legmagasabbat.
Közben folyamatosan növelniük kellett a hangerőt, de úgy,
hogy stimmeljen a hangzás és az időzítés.
Egy kissé furán néztek rám.
Ezek az instrukciók elég szokatlanok voltak számukra,
így George-nak kellett emészthetővé tennie.
Azt mondta: „Azt hiszem, most félúton járunk,
és nagyjából itt kéne elérni a crescendót.”
Hat, hét,
nyolc, kilenc, tíz, tizenegy, tizenkettő,
tizenhárom, tizennégy, tizenöt, tizenhat, tizenhét,
tizennyolc, tizenkilenc, húsz, huszonegy!
„A Day in the Life.”
Nyolcas felvétel. Ez a kórus a végére.
Kórus?
Az eredeti gondolat az volt, hogy jó lenne, ha kórusban „ümmögnének”.
Mi a hang? Megnézzük?
Ez minden idők legkevésbé emelkedett befejezése.
Ott a nagyzenekari crescendo, és utána…
…három, négy.
Utána…
Volt négy hangversenyzongora, és mi…
Mindenki leült egyhez, beszámoltunk, és…
Jó.
- Nagyon jó volt. Kösz. Remek. - Hé!
Ez remek lesz háttérvokálnak. Most jöhetnek a zenészek.
Az egy különleges időszak volt…
GEORGE HARRISON HANGJA
…mert mindenki nagyon energikus és nagyon tudatos volt.
Mint egyfajta minireneszánsz.
Még közeli volt a háború vége,
és azoknak, akik a háborúba születtek bele,
fekete-fehérek voltak az emlékeik.
De minden egyre jobb és jobb lett,
és a '60-as évekre már színekben pompázott minden.
EGYES STÚDIÓ, 1967 „ALL YOU NEED IS LOVE”
Itt voltunk a pezsgő, izzó Londonban.
OUR WORLD - ELSŐ NEMZETKÖZI ÉLŐ KÖZVETÍTÉS
A város tele volt művészekkel, írókkal, költőkkel, festőkkel.
Ha például albumborító kellett, válogattunk az olyan ismert alkotók közül,
mint Peter Blake, Richard Hamilton, akik mind itt voltak.
A Sgt. Pepper borítóját például Peter Blake és az akkori neje készítették.
A '60-as évek végén jártunk. Izgalmas világ volt.
GYERE VISSZA, MILLY!
Izgalmas volt a zene, London.
Minden izgalmas volt.
Nagyon hálás vagyok, hogy akkor itt lehettem,
mert azok az idők megismételhetetlenek.
Nekem az az időszak bizonyos értelemben a kezdetet jelentette.
Lehúztam három évet a Bluesology buszában. Elegem volt. Valami másra vágytam.
Saját dalokat akartam írni,
de nem hittem, hogy én leszek Elton John, a híres énekes-dalszerző.
Stúdiózenészként kezdtem dolgozni.
„He's Heavy, He's My Brother”, egyes.
Ó, fogd, testvér…
Nagyon sokat dolgoztam itt.
Egy, két, há', négy.
A FÉLELEM SZAGA 1968
Reg Dwight dalszerző volt, akit ismertünk,
és a „He Ain't Heavy, He's My Brother” dalunkban ő zongorázott stúdiózenészként,
amiért, azt hiszem, 12 fontot kapott.
Ma biztos többet kérne.
FELVÉTELJEGYZÉK
Bár talán mégsem. Ingyen vállalná.
Reg ült a lépcső aljánál lévő hangversenyzongoránál, ahol a dob is volt.
A zongorát nem mozgattuk, hogy ne hangolódjon el.
Úgyhogy ott ültem a doboknál, Elton mellett.
Bernie Calvert volt a basszusgitáros.
Ez volt az alapfelállás, plusz Clarkey, a szólóénekes.
Elton számolt be. Még megvan valahol az a felvétel.
KETTES STÚDIÓ, 1969 HE AIN'T HEAVY, HE'S MY BROTHER
Hallható, hogy én zongorázok. Felismerhető a stílusom.
Szerencsém volt, mert amikor híre ment, hogy Reg tud zongorázni,
Reg keresett zenész lett.
Amúgy a Dick James Music kiadónak dolgoztam dalszerzőként,
heti 15 fontért. A pluszpénzből, amit stúdiózenészként kerestem,
megvehettem a kedvenc lemezeimet, amiből pedig elég sok volt,
de futotta lakbérre, ruhára is.
1 zongorista - Reg Dwight 6 óra - éjfél után dupla bér
Sok emlékem van innen. Máig érzem az Abbey Road illatát.
Ami valójában a félelem szaga volt.
Féltem, hogy elszúrom a felvételt.
Sokat fejlődtem itt emberként, zenészként.
Megtanultam jónak lenni, jó teljesítményt nyújtani órákon át.
Egyszer a Barron Knights stúdiózenészeként dolgoztam itt.
Akkor jött ki a „Hey, Jude”. A stúdióban voltunk Bernie-vel,
amikor apukád feltűnt az ajtóban és beköszönt.
Akkor láttam életemben először olyan híres embert.
Bernie és én is lefagytunk.
Majd megkértük Pault, hogy játssza el a „Hey, Jude”-ot a zongorán. Megtette.
Felejthetetlen pillanat volt.
Láttuk Pault eljátszani a „Hey, Jude”-ot,
ami csak akkor jelent meg.
El tudod képzelni,
milyen volt ez egy magamfajta middlesexinek? Úristen!
Elképesztő volt.
KETTES STÚDIÓ, 1968 „HEY, JUDE” PRÓBA
Ki ne lenne oda egy ilyen sztoritól? Bernie-vel még ma is emlegetjük.
Hihetetlen volt.
Apád nagyon sok örömet szerzett nekem életem során.
Nagyon sok örömet.
Eddig nem tudta, mennyit jelentett nekem, de most már tudni fogja.
A SHOWBUSINESS KEGYETLEN 1964
Stúdiózenész voltam.
Úgy 17 éves koromtól jártam ide dolgozni.
Itt voltam 17, 18, 19, 20 évesen, és még tovább.
Sokkal tovább.
Jimmy Page, ki a stúdiógitáros?
Lemezfelvételekhez alkalmazott gitáros.
Ezek nem feltétlenül egyszeri megbízások,
mert mindenki a sikerről álmodik, de be kell érnünk a fizetéssel.
Hogyan lettél stúdiógitáros?
Nem tudom. Meglátták bennem a tehetséget.
Bár főleg elektromos gitárosként ismernek, akusztikus gitáron is játszom.
Sőt, szájharmonikán is.
Stúdiózenészként felkérésre játszottam bluesharmonikán,
játszottam gitáron ujjal pengetve, folkstílusban,
ami akkoriban nagyon divatos volt.
És persze elektromos gitáron, slide technikával, ilyesmi.
Milyen a showbusiness nagyjaival dolgozni?
Kiábrándító.
Miért?
Nem olyanok, mint várná az ember.
Összességében csalódást keltőek.
Ez egyes rajongók számára elég rossz hír.
Mindenféléket vettünk fel az egyes stúdióban, például filmzenéket.
Ott rögzítettük a Goldfinger zenéjét is Shirley Bassey-vel.
Én is játszottam aznap.
1960. február 8.
Hegedűk Brácsák / Csellók - kórus
Goldfing…
Bocs!
Tizenegyes. Vegyük újra az egészet!
John Barry volt a karmester.
EGYES STÚDIÓ, 1964 „GOLDFINGER”
Hátborzongatóan kezdődik a zene, én meg játszom a magam részét.
Volt egy hatalmas képernyő.
Úgy kellett elénekelnem a „Goldfinger”-t,
hogy a dal illeszkedjen a film végén a stáblistához.
Nem ültem messze Shirley-től, nagyjából az első sorban.
A zenekar a hátunk mögött volt.
Tizenötös felvétel.
Shirley-nek igen erőteljes hangja volt, és a felvétel végén
kitartotta az utolsó hangot.
Úgy tűnt, sosem lesz vége a stáblistának, és ki kellett tartanom azt a hangot.
Egy örökkévalóságnak tűnt.
He loves gold
A stáblista csak fut, fut. John meg integet, hogy tartsam.
Aztán összeesett.
Nagyon drámai pillanat volt.
És persze éneklés közben is folyton színészkedett.
Ez olyasmi, amit sosem felejt el az ember.
Vizet hoztak, a kezemet paskolgatták a jéghideg vízzel, meg minden. Én csak…
A showbusiness kegyetlen. Nagyon kegyetlen.
De a dal világsiker lett.
ZENEKAR, ÚJRA 1968
John, hol lenne ma Mr. Epstein nélkül?
Nem tudom.
Úgy tudom, Maharishi guru mindannyiukkal beszélt.
Megkérdezhetem, hogy mit tanácsolt?
Hogy ne hagyjuk eluralkodni magunkon a gyászt,
és mindig boldogan gondoljunk Brianre,
mert a gondolataink, legyenek bármilyenek, vele lesznek, bárhol is van.
EPSTEIN 32 ÉVESEN MEGHALT A Beatles szülőatyja
Epstein halála hatalmas törés volt a Beatles életében.
Ő volt számukra a kapaszkodó, a biztos pont, aki kezdettől velük volt.
Ő volt a kulcsfigura.
Ő emlékeztette őket arra, kik voltak, mielőtt híresek lettek.
És ő elment.
Túlzás nélkül, ez volt az, ami mindent megváltoztatott.
Azon gondolkodtunk, hogy mit tegyünk.
Mindig ez történik, ha az ember elveszít valakit.
Megvan a gyász időszaka,
aztán az ember összeszedi magát, és rájön, hogy mit kell tennie.
Mi is rájöttünk, hogy készítenünk kell egy jó lemezt. Folytatnunk kell.
A hangszín döntés kérdése, tudod?
- Halkan jobb. - Szerintem is.
Mert egy kicsit szomorú.
Volt egy ehhez hasonló gitárom.
Azon írtam meg a dalt.
A felvételnél a hangmérnök rongyot tett a lábam alá, hogy ne kopogjak.
De kopogtam. Lehet hallani a felvételen.
Így szól…
KETTES STÚDIÓ, 1968 „BLACKBIRD”
- Igen. - A vége…
Azt hiszem, elfelejtettem a formátumot.
„Bebe Daniels”, egyes felvétel.
Ami a Fehér Albumot illeti… Én szerettem azt a lemezt,
mert, bár nem mondtuk ki, de újra zenekarrá akartunk válni.
A kedvenc dalom a „Yer Blues”.
Bevittünk mindent egy akkora szobába…
ami kisebb volt, mint ez a szőnyeg.
ABBEY ROAD RAKTÁR, 1968 „YER BLUES”
Király zenét nyomtunk.
Hihetetlenül szoros kötelék alakult ki közöttünk.
Ez az egyik legkedvesebb emlékem.
Nem hittem volna, hogy az Abbey Road valaha elkészül,
mert előtte vettük fel a Let It Be című lemezt,
ami örömtelen folyamat volt. Úgy éreztem, én már nem számítok.
Elment a kedvem az egésztől.
A Let It Be szétszakította, megváltoztatta őket,
ezért feladták az egészet.
Aztán Paul McCartney felhívta apát azzal,
hogy felvennének még egy lemezt, úgy, mint régen.
Az utolsó lemezüket.
George azt felelte: „Jó, de ezúttal nincs szórakozás.
Bejöttök, és felveszünk egy lemezt, ahogy azt kell, normálisan.”
Írtam pár dalt, aztán felhívtam a srácokat.
Valahogy így: „Szia, Ringo! Hogy vagy?”
Tudtuk, hogy Paul az.
Felhívott minket. „Sziasztok, srácok!”
„Mi lenne, ha felvennénk egy lemezt?”
„Menjünk újra stúdióba?”
Ők boldogan süttették a hasukat.
Ha Paul nincs, legfeljebb három lemezünk lenne.
És nem nyolc.
Visszajöttünk és felvettük a lemezt, ami az Abbey Road lett.
KETTES STÚDIÓ, 1969 „SOMETHING”
A stúdió egyik vezérlőjében ültünk,
és épp elkezdtük a lemez keverését.
Az album címén töprengtünk.
Az Abbey Road eszünkbe sem jutott. A borítóképet az egyiptomi piramisoknál,
vagy egy hawaii vulkánnál akartuk megcsinálni.
Ilyen őrült nagy terveink voltak.
Aztán azt mondtuk: „A francba, csak menjünk át az úton!”
HÁRMAS STÚDIÓ, 1969 „THE END”
Rajzoltam egy képet négy, a zebrán átkelő alakról.
Manapság erre folyton dugó van amiatt a zebra miatt.
A stáb az EMI Studiost mindig is Abbey Roadnak hívta.
De az album megjelenése után
Ken Townsend, a stúdióvezető, hivatalosan is átnevezte.
Ken élete nagy részét az Abbey Roadon töltötte.
Hangmérnök-gyakornokként kezdett 1950-ben,
és elnökként ment nyugdíjba 1995-ben.
Az Abbey Road mindig egy nagy családnak tűnt,
mert a dolgozók legtöbbje itt kezdte a pályáját,
majd itt járták végig a ranglétrát.
A stúdió mindig a legjobb technikusokkal dolgozott.
Az ő újításaik azok,
amiknek az Abbey Road a mai hírnevét köszönheti.
Kiváló szakemberek dolgoznak ott.
A maguk műfajában ők is valóságos művészek.
De mi próbára tettük őket.
Azt hiszem, ez ösztönzően hatott rájuk.
„Ez lehetséges? Még nem csináltunk ilyet, de ha így csináljuk, talán…”
Szakemberek, tehát presztízskérdés volt, hogy mindent megoldjanak.
Ha bárkinek bármi gondja akadt, Lesterhez küldték.
Ha elem kell, egy anya, egy csavar…
TECHNIKUS
egy szelep vagy bármi, Lesternél biztos akad.
Most min dolgozol, Lester?
Ezt az 1960-as mikrofont leejtették,
és a törött darabokat ragasztom össze.
- Ki ejtette el? - Senki se vállalta magára.
Az Abbey Roadon van a világ legjobb felszerelése.
A Dark Side of the Moon vagy a Sgt. Pepper azért állják az idők próbáját,
mert remek albumok, és technikailag is mesterművek.
Nem elavult a hangzásuk. Ez a lényeg.
MI ÉS ŐK 1967
HÁRMAS STÚDIÓ, 1967 „INTERSTELLAR OVERDRIVE”
Syd először úgy akarta hívni a zenekart, hogy „The Tea Set”.
Volt egy fellépésünk, és ott szóltak, hogy ez nem lehet a nevünk,
mert már van egy ilyen nevű zenekar.
Ekkor állt elő Syd a Pink Floyd névvel.
Az EMI-hoz szerződtünk,
így kerültünk az Abbey Roadra.
A hármas stúdióban dolgoztunk,
ahol most is vagyunk.
A Beatles pedig a kettesben.
Nem mondanám, hogy „fogadtak minket”,
de meghívtak, hogy nézzük meg, min dolgoznak épp.
Úgy éreztük, hogy mi vagyunk az újoncok, ők meg a nagy öregek.
Ez a történelem egy elképesztő része.
Istenem! Ott voltunk az Abbey Roadon. Ők a Sgt. Pepperen,
mi meg az első lemezünkön dolgoztunk.
A lemez megjelenése után
épp valahová Észak-Angliába mentünk fellépni egy Ford Zephyr Sixszel.
A sofőr, June Child, megállt egy pihenőhelyen.
Ültünk a kocsiban, a Sgt. Peppert hallgattuk,
és én totál odavoltam tőle. Elképesztő lemeznek tartottam.
És az is volt. Még ma is, nyilván.
Az a lemez egy egész generációnyi angolt szabadított fel,
megadva nekik a lehetőséget, hogy valós dolgokról írjanak dalokat,
és bátran elfogadják az érzéseiket.
Azért kerültem be a Pink Floydba, mert Syd Barrett,
az elődöm és barátom elvesztette a józan eszét.
De ezt ne részletezzük!
Ez az ő zenekara volt. Alapvetően ő…
Mármint nem ő alapította, de ő volt a tehetség a csapatban.
Költő és festő volt, elképesztően tehetséges fickó.
Két-három évvel fiatalabb volt mindnyájunknál,
de abban a rövid időben ő volt a főnök.
Nagyon gyorsan csúszott ki a lába alól a talaj,
és végül teljesen elmerült az őrületben. Végérvényesen elvesztettük.
Ez…
Ez iszonyúan megrázó volt. Még ma is az.
felvétel
Akkoriban az volt a jó az Abbey Roadban,
hogy ugyanazok az emberek dolgoztak ott,
amikor az első lemezünket vettük fel, és amikor a Dark Side of the Moont,
ami nagyjából hat évvel később volt.
HALANDZSA
Sok dolog adja a lemez nagyszerűségét. Nagyon jók a dalszövegek,
Roger koncepciója és szövegei olyan…
Azt hiszem, ő óriási fejlődésen ment keresztül.
Úgyhogy…
Ezek a dolgok együtt
összeálltak valamivé, ami, nos, egyértelműen működött.
És a küszködés…
Ugrott a feedback.
…kellett ahhoz…
Ne aggódj!
…hogy a lemez érdekes legyen.
Hogy működjön.
Ja.
Mi lenne a rockkal feedback nélkül?
Néha a múltba visszanézve úgy érzem,
hogy egyes vitáink tényleg szörnyűek voltak,
mégis visszamentünk másnap és folytattuk a munkát.
És minden vita háttere az volt, hogy a legjobbat akartuk,
csak épp nem értettünk egyet abban, hogy miként érjük el.
Adsz egy gyümölcsös pitét tejszínnel?
Nem tudom, nagyon részeg voltam.
Dave azt akarta, hogy a hangok ne legyenek hallhatóak.
Mire én: „Na ne, te bediliztél.
Minek a hang, ha nem halljuk?”
Mondtuk a magunkét, és…
Fiatalok, arrogánsak voltunk, azt hittük, tudjuk, mit akarunk elérni és hogyan.
Nem hallgattunk semmilyen jó tanácsra.
Ez az.
De a sikerhez ez kellett.
Kellett az önbizalom, vagy ha úgy tetszik, arrogancia.
Ez egy kiváló album lett.
Nagyon jól össze van rakva.
Rick is közreműködött a „Great Gig in the Sky”-ban.
És ott van az „Us and Them”.
Remek dal.
Örülök, hogy Rickkel együtt dolgozhattam,
mert volt benne valami nagyon különleges.
KETTES STÚDIÓ, 1973 „US AND THEM”
Egy album készítésekor mindent külön veszünk fel,
így sosem halljuk az egészet egyben, csak amikor már elkészült.
Megnyomjuk a lejátszás gombot, és végighallgatjuk az egész albumot.
Varázslatos érzés.
Életem legnagyobb élménye volt hallani azt a lemezt.
Én hazavittem,
és otthon lejátszottam Judynak, az első feleségemnek.
Amikor vége lett,
megkérdeztem, hogy tetszett neki.
És ő sírva ült mellettem.
Még mindig elérzékenyülök ettől. Azt gondoltam: „A fenébe, megcsináltuk!
Odanézzenek!”
Rendkívüli érzés volt.
KETTES STÚDIÓ, 1973 „ECLIPSE”
Azzal a lemezzel a Pink Floyd letett valamit az asztalra,
és megtehettük volna, hogy ott befejezzük, ahogy a Beatles tette.
De mi nem tettük. Mi túlságosan féltünk.
És valahol örülök, hogy küzdöttünk tovább,
mert ezután is voltak nagyszerű albumaink.
A Wish You Were Here, az Animals, a The Wall, a The Final Cut.
Összehoztuk ezt a négy lemezt együtt.
És ezek nagyszerű albumok.
Nos, ez…
Ki ne lenne őrülten boldog és elégedett, ha az a szerencse érte,
hogy olyasmit alkotott, ami megragadta a nagyközönséget?
Óriási és hosszan tartó sikert értünk el,
ami a lemez megjelenése óta, majdnem 50 éve tart.
Úgy tűnik…
Elképesztőnek tűnik számomra, hogy ez egyáltalán lehetséges.
FELA MINDENHOL OTT VAN 1971
Felával először a hármas stúdióban találkoztam.
Egyértelműen vezéregyéniség volt.
Néha találkozunk nagyon erős kisugárzású emberekkel,
akikről egyből tudjuk, hogy erős egyéniségek.
Ugyanakkor Fela végtelenül megnyerő volt. Ahogy belépett a zenészekkel,
teljesen átalakult.
Elképesztő zenevarázsló lett belőle.
Jeff!
- Igen? - Vegyük…
- Vesszük, Fela. - Vegyétek!
A felvétel legelső napja volt.
Azt hiszem, az album jó részét azon a napon rögzítettük.
Ha ég a fény. Tessék.
Egy, két, há', négy.
HÁRMAS STÚDIÓ, 1971 „EKO ILE”
- Nem, fáradt vagyok. Hallgassuk vissza! - Nekem jó.
LAGOS, NIGÉRIA
1936-ban születtem, Fela zenekarához pedig 1965 februárjában csatlakoztam.
Baritonszaxofonon játszottam.
A lemezcége Nigériában akarta elkészíteni az albumot,
de az ottani stúdiók nem voltak túl jók.
Fela miatt mentünk végül
a londoni Abbey Road Studiosba,
mert ragaszkodott hozzá,
hogy a legjobb stúdióban dolgozhasson.
Amikor másodjára voltunk benn, épp arra járt Ginger Baker,
és még aznap éjjel összehoztunk vele egy lemezfelvételt.
Bemutatom Ginger Bakert!
Nagy tapsot neki, emberek!
HÁRMAS STÚDIÓ, 1971
Az emberek már tudták, hogy jövünk. Ott voltak Fela barátai,
és nekünk is voltak barátaink Londonban,
így a hír futótűzként terjedt.
„Fela itt van!
- Fela és a banda itt van!” - Igen.
FELA RANSOME - KUTI ÉLŐ
Ne aggódj, ennyi elég. Elég.
Megy a felvétel. Kezdjük!
Egy, két, há', négy.
Ott volt a néhai Tony Allen.
Ő dobolt.
És ott volt Ginger Baker, aki szintén dobolt.
Indulás előtt begyakoroltuk a dalokat, amiket fel akartunk venni.
Ez nagyon fontos,
mert így akkorra, mikor eldöntöd, hogy stúdióba vonulsz,
már mindenkinek a vérében van a zene.
A lemezt az egész világon jól fogadták, nem csak Afrikában vagy Nigériában.
Az egész világon.
Még ma is kijelenthetjük, hogy Fela mindenhol ott van.
Igen.
Mi a különbség az EMI és a Titanic között?
A Titanicnak volt egy jó zenekara.
Az 1979-es évben kínlódott a zeneipar.
A nyereség megcsappant, a '60-as évek sztárjaira már senki sem volt kíváncsi.
AZ ÉVSZÁZAD VÁSÁRA 1979
1979 májusában kezdtem.
Akkoriban sok kisebb stúdió nőtt ki a földből.
STÚDIÓVEZETŐ
És az igazat megvallva, mi drágák voltunk.
Felhívott Ken Townsend, a stúdióvezető.
Azt mondta, hogy a stúdiónak már más a tulajdonosa,
és az új tulaj könyvelői szerint
túl sok a felesleges holmi, amit el kell adni.
Ken azt kérdezte: „Vennél belőle? Hogy jó helyre kerüljenek.”
Úgyhogy sok berendezést megvettem.
AZ ÉVSZÁZAD VÁSÁRA / EMI Studios / Abbey Road
Ez történt. 1980-ban. Rengeteg holmink volt.
Két napig tartott a vásár, szombat-vasárnap.
Ken számára Abbey Road volt a minden.
Csak a stúdió érdekeit nézte, és keményen küzdött érte.
Mert néha bizony nagyon kevés munkánk akadt.
Az egyes stúdió hónapokig állt üresen.
Fehér ragasztószalaggal tollaspályát csináltunk belőle,
és ebédidőben oda jártunk.
Keringtek olyan pletykák,
hogy több kisebb stúdiót alakítanak ki belőle,
sőt, olyanok is, hogy parkoló lesz,
amit nevetségesnek véltem, de állítólag volt, aki a tervet is látta.
AZ EGYES STÚDIÓ JÖVŐJE
Valamit tenni kellett.
raktár vagy parkoló
Más vizekre kellett eveznünk.
KI NE AKARNA A STAR WARSON DOLGOZNI? 1980
A megérkezésünk az Abbey Roadra örömteli esemény volt.
Volt egy jó filmünk, a zseniális Harrison Forddal.
Jó volt a hangulat. Az indulót játszottuk…
EGYES STÚDIÓ, 1981
…és a trombiták csak úgy recsegtek, mindenki jól szórakozott.
Volt egy filmzenékre szakosodott stúdió Denhamben.
Hallottuk, hogy bezárják,
és Ken megkereste őket, hogy szívesen átvennénk a munkáikat.
Megvettük a projektorokat.
Az egyesben volt egy 35 milliméteres filmvetítő
és egy 2,5 méteres vászon.
Ez egy új bevételi forrás volt az Abbey Roadnak.
Kellett a túléléshez.
Imádtuk Londont.
Amerikaiként nagyon boldogok voltunk itt.
Imádtuk.
A stúdió hangulata teljesen más volt,
fiatalosabb és könnyedebb,
és remekül szórakoztunk.
A közönség pedig imádta az elkészült filmet.
Minden klappolt, minden működött.
Nem is volt kérdés, hogy visszatérünk az Abbey Roadra.
Mindig tudtam, hogy egyszer besétálsz az ajtómon.
John Williams és George Lucas idehozták A Jedi visszatér munkáit,
ami újabb elképesztő feladat volt.
A Star Wars franchise része. Ki ne akarna a Star Warson dolgozni?
Amikor elkezdtem a Star Wars filmzenéjén dolgozni,
napról napra biztosabb voltam benne, hogy ehhez szimfonikus zenekar kell.
Nem lehet megcsinálni kisebb zenekarral.
A Fox Studios zenei igazgatója azt kérdezte,
hogy miért nem kérünk fel egy londoni zenekart.
Azt feleltem: „Jó, legyen! Kérjük fel a Londoni Szimfonikusokat!”
Elképesztő élmény volt. A mai napig vallom,
hogy olyan volt, mint egy Rollst vezetni. „Hoppá, ez… Hű, micsoda hangzás!
Micsoda tökély, micsoda egyensúly, rezonancia!”
Igazi élmény volt, mikor az Abbey Roadon hallottuk a filmzenét a teljes zenekarral.
A felvétel előtt átfutottak rajta egyszer, gyakorlásképp, hogy lássuk, hol tartanak.
6-M-7. Százhatos felvétel.
Elképesztő volt, mintha… Mint kinyitni egy karácsonyi ajándékot.
EGYES STÚDIÓ, 1999 „DUEL OF THE FATES”
Először a kapacitás és a felszerelés miatt mentünk az Abbey Roadra,
de másodszor már azért, mert tökéletesen bevált.
Még ma sem mennék máshova.
Tökéletes.
- És… - Pont az, ami kell.
- Jó. - Kellett…
A felvétel volt a legviccesebb, főleg Johnny miatt.
Szinte a stúdió volt a második otthonunk.
Bementünk és ott volt a kantin,
fényképek a falon…
Napi 8-10 órát töltöttünk ott,
ezért fontos volt, hogy otthonos legyen.
A kantin sajátosan brit dolog.
Nálunk nincs ilyen.
Vannak büfék, de ott nincs alkohol.
Pedig attól, hogy itt azt is árultak, nem lettek hosszabbak a szünetek,
viszont az ebédről mindenki lazábban jött vissza,
ami jó volt.
Ez gyönyörű.
- Bevált? - Igen, működik.
Az a kulcsjelenet.
Az Abbey Road nagyon különleges, egyedi hely.
EGYES STÚDIÓ, 2005 „ANAKIN VS. OBI-WAN”
A stúdiónak van egy saját hangzása, egy saját zöreje.
Pedig eleinte nem tűnt ideálisnak. Túl kicsinek gondoltam.
Cipősdobozérzést keltett.
A régimódi hangversenytermek, amik Hollywoodban is vannak,
rendkívül nagy méretűek.
Hosszan visszhangzanak, gyönyörűen bontakozik ki bennük a zene,
de ez eltereli a figyelmet a részletekről, az egyes hangszerekről.
Abbey Road tökéletesnek tűnt. Elég száraz, nem túl visszhangos,
de nem olyan száraz, hogy elfojtaná a zenét.
Csodálatos hangzása van.
Oké, Shawn, mehet!
Pont ideális egy ekkora zenekarhoz
és egy ilyen feladatra.
Valóságos ajándék a zenének.
EGYES STÚDIÓ, 2005 „NEW HOPE AND END CREDITS”
Nem tapogattam körbe a falakat,
de bármiből is vannak, tökéletesek.
Nem tudok róla, hogy lenne akár csak hasonló stúdió Londonban.
Vagy talán az egész világon.
Bravó! Szünet.
Szeretünk, Beatles
A BRIT POP GENERÁCIÓJA 1996
A Be Here Now lemezt itt kezdtük felvenni '97-ben,
de meglehetősen féktelenek voltunk, így kiraktak minket.
Erre mondjuk akkoriban elég büszkék voltunk.
A Stonest sose rúgták ki sehonnan.
Rémlik, hogy buliztunk egyik este.
De az nem igaz, hogy kidobtak minket. Legalábbis nem hiszem.
Az sem igaz, hogy törtünk-zúztunk. Aki képes itt bármit összetörni,
annak saját magát kéne fejbe vágnia.
Sosem tettünk volna ilyet.
Azért raktak ki minket,
mert egy éjjel itt maradtunk, lekapcsoltuk a lámpákat,
és a Beatles lemezeit hallgattuk a sötétben oda-vissza,
irtózatos hangerőn,
és azt hiszem, felrobbant valami.
Emlékszem, egy éjjel itt maradtunk.
Be voltunk állva, behúzódtunk a sarokba, iszogattunk,
a Rubber Soult és a Peppert hallgattuk, meg ilyesmi…
Ennél durvább dolog nem volt.
Az utolsó közös lemezünket teljes egészében itt vettük fel.
KETTES STÚDIÓ, 2007 „THE SHOCK OF THE LIGHTNING”
Amikor másodjára dolgoztak nálunk, felkészültebbek voltunk,
kialakítottunk nekik egy kis kuckót a stúdióban,
kanapékat vittünk be, hogy lazíthassanak, ilyesmi.
Emlékszem, reggel kilenckor mentem le a lépcsőn,
és ott volt Liam a csinos kis kalapjában.
Mondtam neki, hogy nem számítottunk rá, hogy ilyen korán bejön.
Azt felelte: „Órák óta fenn vagyok. Nem tudtam, mit vegyek fel
az első napomra az Abbey Roadon.”
Elsőként jöttem és utolsóként távoztam.
Mert ezt érezni kell, érted?
Ide nem eshetsz csak úgy be,
nem jöhetsz úgy, hogy „Szóljatok, ha kellek!”
Nekem ez nem megy.
Hagyni kell, hogy a hely átjárja az ereidet,
a lelkedet és mindent.
Az Abbey Roadra jönni olyan, mint templomba menni, nem?
Azt hiszem, ez volt a végállomás. Az utolsó lemez, a Dig Out Your Soul.
A lemezgyűjteményem tetemes része ebben a helyiségben készült.
Itt született a zenei nyelvem.
Itt született a frizurám.
Nálunk jobban még a Beatles sem szereti a Beatlest.
Kiváltságos dolog lehetett a '60-as években huszonévesnek lenni.
Először jött a Beatles, majd a Stones, aztán a The Who, a Kinks és a többiek.
Micsoda idők voltak, nem?
A drog hatása, nem?
Érted, mire gondolok? Vagy talán mégsem. Mint egy hinta.
Mintha a háború után a hinta a másik irányba lengett volna ki.
Foghatjuk a drogokra, erre, arra,
a miniszoknyára, akármire,
de az biztos, hogy mindenki elengedte magát, mindenki lelazult.
Az utánuk következő generációk szeretnek visszarévedni a múltba,
de nekik, akik a háború szörnyűségeiből lábaltak ki,
nem volt miről nosztalgiázni.
Jegyrendszer meg bombázások? Hát kösz, de nem.
Inkább előretekintettek, és isten áldja őket,
mert minden idők néhány legjobb zenéjét hagyták ránk.
Az Abbey Road nem csak a múlt egy darabja,
hanem a jövő stúdiója is.
Talán azért, mert régimódi vagyok,
és mert szeretem, amit az Abbey Road számomra képvisel, meg akarom ezt osztani.
Mert én is így tanultam zenélni…
IVORS ACADEMY DALSZERZŐ TÁBOR
…hogy mások megosztották velem a maguk zenei élményeit.
- Elyse. - Szóval így ejtik.
Igen.
Annyi elképesztő rockzene született itt.
És az emberek szerint ez nem véletlen.
Azt gondolják, hogy az Abbey Road varázslatos hely.
Szerintem a varázslat a művészekben rejtőzik.
De a művészek babonásak.
És fura módon az Abbey Roadon, amint besétálunk ide,
a zenész és a producer közötti elengedhetetlen kapcsolat
szinte azonnal létrejön.
Ezért szerintem az Abbey Road a kapcsolataink remek fokmérője.
- Mindegy, hogy milyen a zenei ízlésed… - Hogy más a szenvedélyed.
Igen, mindegy, hogy miért rajongsz,
mert itt mindenből van a falakban, az asztalokon, mindenhol.
Aki ide bejön, szinte érzi az inspirációt a levegőben.
- Azt érzed, hogy itt vagy… - Igen.
…ahol ez és az az ember ült.
Úgy érzed, hogy része vagy
- az Abbey Road történelmének. - Igen.
Úgy izgulok.
Szerintem megvan a felvétel. Hagyd így!
Köszönöm.
- Ez jó kezdet. - Ez nagyon menő.
Ja. Jóságos isten!
A film elkészítése és a történetek összegyűjtése
elvezetett művészekhez, akik e falak közt kreativitásuk határait feszegették.
1981 AZ ABBEY ROAD 50. SZÜLETÉSNAPJA
Mint Kate Bush, aki a harmadik lemezét vette itt fel,
ami egyben kezdete volt saját dalszerzői pályájának.
A kettes stúdióban dolgoztunk.
KATE BUSH HANGJA
Még ott volt a keverőpult, amit a Beatles használt,
és az élő felvételekre szolgáló szobát is érintetlenül hagyták.
Komolyan féltek attól, hogy megváltozik a hely hangzása,
ha akár csak újrafestik.
KETTES STÚDIÓ, 1981 „SAT IN YOUR LAP”
A „Sat In Your Lap” klipjét is a kettes stúdióban vettük fel.
Jó móka volt. Ez volt az első rendezésem.
Sok kereskedelmi stúdió bezárt.
De az Abbey Road nemcsak túlélt mindent, hanem képes volt fejlődni is.
Az egyes stúdiót hangversenyzenekaroknak építették.
Az első felvételt Edward Elgar készítette itt a Londoni Szimfonikusokkal,
hetven évvel később pedig Kanye West és John Legend fellépésével zárul be a kör.
Ezt akarod?
Tisztában voltam az Abbey Road történetével.
KANYE WEST HANGJA
Ez volt az egyik ok, amiért olyan fontos nekem.
Sok időt és energiát öltünk bele…
Jóval előbb idejöttünk és sokat gyakoroltunk,
hogy méltók legyünk a hagyományokhoz,
hogy méltók legyünk a legendás stúdió szelleméhez.
EGYES STÚDIÓ, 2005 „HEARD 'EM” JOHN LEGENDDEL
Az Abbey Roadon fellépni egyike az olyan dolgoknak,
amiről még álmodni sem mernek a zenészi vagy rapperi karrierről álmodók.
És amikor felmerül a gondolat, el sem hisszük, hogy lehetséges.
Sokat dolgoztunk a hangszereléssel. Mindenképpen szerettünk volna vonósokat.
Szerintem ez egész más szintre emeli az előadást.
Ez a hip-hop egészen új minősége.
Az Abbey Road az édességbolt a gyereknek, vagy a kreatív bolt a művésznek.
Itt eszközöket kapunk, hogy bármit megvalósíthassunk.
Az, hogy itt volt John, és zongorán kísért,
a hangszerelés, a zenekar,
ez az egész teljesen felpörgette az agyam.
Köszönöm!
EGYES STÚDIÓ, 2021 „HEAR MY VOICE”
Számomra sorsdöntő volt, amikor először idejöttem.
Az ember nem felejti el az első alkalmakat, és…
Olyan sok ember járt itt előttem,
akik olyan óriási hatású zeneműveket alkottak itt,
amik az emberek egész világképét megváltoztatták.
Ez a tudat arra ösztönöz, hogy minél jobb teljesítményt nyújtsak.
Van valami ebben a helyben.
Ha az ember átérzi és befogadja,
az képessé teszi valami igazán megindító és valóban szép alkotás létrehozására,
azt hiszem.
Amikor belépsz egy helyre, aminek ilyen történelme van,
azt szinte szentnek érzed. Áthatja a nagy elődök szelleme.
Az emberek ide akarnak jönni, itt akarnak dolgozni.
Az Abbey Road hangzását akarják.
Az ember élete gyorsan múló pillanatokból áll.
A lényeg, hogy tudjunk tartalmas,
érzelmekkel és szeretettel teli kapcsolatokat kiépíteni,
és jó néhány ilyen kapcsolat az Abbey Roadon kötődött. Különleges hely.
Úgy érzem, hogy a kettes stúdióban születtem.
Az Abbey Road hívott életre, az Abbey Road tanított meg élni.
Minden itt kezdődött, és egy nap talán itt ér véget, nem tudom.
De ez a hely sokat jelent nekem.
A stúdiókban összegyűlnek a hasonlóan gondolkodók.
Csakúgy, mint a lemezboltokban, a pubokban, stadionokban.
Ez az a hely,
ahol együtt lóghatunk vagy zenélhetünk más zenészekkel.
Ez pedig spirituális élmény, minden túlzás nélkül.
Nem tagadható, hogy az Abbey Road komoly örökséggel bír.
Olyan ez, mint a teáskanna tisztításának tilalma.
A kannában benne kell hagyni a tea maradékát,
hogy beivódjon a kanna falába.
Kicsit a stúdiók is ilyenek.
Besétálunk a kettes stúdióba,
és szinte érezzük, hogy a falakat átitatják a mesés dallamok.
A dalok, amiket itt rögzítettünk…
hihetetlen emlékek.
Az emberek, akikkel itt dolgoztunk, fantasztikusak.
Csodás emlékeim vannak erről a helyről.
Tudod, ha ezek a falak énekelni tudnának…
Van itt valaki.
- Igen? - Helló!
Sziasztok!
- Mi újság? - Üdv!
- Minden oké, végeztünk. - Végeztünk.
- Végeztetek? - Igen.
Szeretlek. Vigyázz magadra!
- Szeretlek. - Oké, szia!
- Majd találkozunk. - Szia!
Rajongott valamelyik zenekarért?
- Helló! - Tedd fel újra a kérdést!
- Fantasztikus! - Épp kérdezni akartam, hogy miért…
Imádom.
Milyen nagyszerű emberek!
Hol az én fotóm?
Hihetetlen, majdnem elütötte!
Nincs áram. Így nem lehet dolgozni.
- Nyomd meg a lejátszás gombot! - Már… Bocs.
Az a te helyed.
A feliratot fordította: Kisházi Viktória