Nimeni on Mary.
Abbey Road Studios on ollut osa elämääni niin kauan kuin muistan.
Näissä käytävissä käveleminen tuntuu aina maagiselta.
En muista ensimmäistä kertaa, kun tulin tänne.
Tässä olen kakkosstudiossa. Kuvan otti valokuvaajaäitini,
joka oli bändissä isäni kanssa.
Haluan kertoa tarinan joistakin ikonisista levytyksistä,
jotka tehtiin täällä viimeisten yhdeksän vuosikymmenen aikana.
Klassisesta poppiin ja elokuvamusiikkiin.
Yksi syy tämän dokumentin tekemiseen oli,
että muistin nähneeni kuvan äidistä, joka ohjaa Jetiä suojatien yli.
Vai niin! -Muistatko sen?
Kyllä. Todella.
Me asuimme lähellä, kuten tiedät.
Ja meillä oli pieni poni nimeltä Jet.
Hän piti hevosista niin paljon,
että kun tulimme tänne tekemään jotain, hän otti Jetin mukaan.
On olemassa kuva, jossa Jet ylittää suojatietä.
Ja se tuli studioon. En usko, että se käyttäytyi huonosti.
Jet!
STUDIO KAKSI, 1974
Palasit siis tänne Wingsin kanssa?
Muistatko tehneesi päätöksen ajatellen:
"Voisin mennä minne vain, mutta teen seuraavan vaiheen -
musiikkiurallani samassa studiossa"?
Kyllä.
Olimme käyttäneet Lontoossa muitakin studioita kuin Abbey Roadia.
Mutta pidimme siitä aina eniten.
STUDIO KAKSI, 1974
Kun siis aioin levyttää Wingsin kanssa, ajattelin:
"Tämä on paras studio. Tunnen sen. Tunnen täällä paljon ihmisiä."
Monet olivat yhä täällä. Monet ovat yhä.
Se on mahtava studio.
Kaikki mikrofonit toimivat.
Se kuulostaa typerältä,
mutta on studioita, joissa niin ei ole.
Joten se oli hienoa. Oli mahtavaa palata tänne.
Sen pienen portin läpi ajaminen suojatien luona -
ei koskaan tunnu tylsältä.
Ja joka kerta kun ajan ohi, katson graffitia ja ajattelen:
"On maagista ylittää tuo suojatie. Täällä tapahtui taikaa."
Voi tuntea, miten paikka huokuu historiaa.
Juuri nyt jossain joku nuori -
unelmoi siitä, että tulee tänne äänittämään kappaleen.
Eikä sen unelman voi antaa kuolla. Koskaan.
Se on tosi henkinen juttu.
Ei, se on uskomatonta.
Toivottavasti paikka säilyy miljoonia vuosia.
Se on kansallinen aarre, eikö? Tiedätkö?
Kun olin täällä ensi kerran,
tunsin saavuttaneeni jotain…
…josta olin unelmoinut huoneessani lapsena.
Minusta Abbey Road on -
tavallaan täällä esitetyn musiikin äiti.
Se on säilyttänyt sen meitä varten.
Se on omaksunut sen omalla akustiikallaan.
Joten se on lahja meille.
Käytämme sitä. Luulemme vuokraavamme sitä.
Mutta se on jotain henkisempää.
Nro 3 ABBEY ROAD
12. marraskuuta 1931 -
Sir Edward Elgar on avaamaisillaan ainutlaatuisen levytysstudion.
Kunnioitettava säveltäjä kannattaa uutta levytysmenetelmää.
Hän aikoo leikata sävellyksensä suoraan levylle…
Valmista? -…Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa.
Aivan.
STUDIO YKSI, 1931 POMP AND CIRCUMSTANCE MARCH Nro 1
Kolme vuotta sitten Gramophone Company -
osti huutokaupassa 3 Abbey Roadin Lontoon St. John's Woodissa.
Erillinen talo, jossa on yhdeksän makuuhuonetta, viisi tapaamishuonetta,
palvelijan tilat ja takana suuri puutarha,
oli muutettu maailman suurimmaksi ja parhaiten varustetuksi studioksi.
Vahalevy.
Äitilevy, josta tehdään tuhansia kopioita -
nautittaviksi ympäri maailmaa.
E.M.I:N PUHEENJOHTAJA 1954 -1974
Kun saavuin,
yhtiön tappiot olivat puoli miljoonaa vuodessa.
Klassisten levyjen myynnillä ei rikastu.
Sitten aloin etsiä alalta niitä,
jotka tiesivät jotain popmusiikista.
LIIKU JA TANSSI
Olin laulanut kouluajoista asti.
Noin 14-15-vuotiaasta asti.
Tein ensimmäisen levyni Abbey Roadilla 17-vuotiaana.
Koe-esiintymisen piti Norrie Paramor,
joka oli EMI:n tuottaja.
Silloin soitimme hänelle ensi kertaa laulun "Move It".
Silloin olimme innoissamme studioon pääsystä.
Ja se studio oli Abbey Road.
Itse asiassa Studio Kahdesta tuli kotimme monien vuosien ajaksi.
STUDIO KAKSI, 1958
Minusta Abbey Road antoi rockille elämän.
Koska se oli yhden suurimman musiikillisen muutoksen eturintama.
Uskon, että historiallisesti -
rock oli yksi suurimmista, nopeimmista ja pitkäkestoisimmista muutoksista.
Vuonna 1950 -
Britannian levymyynti oli yhteensä vain 3 500 000 puntaa.
Vuoteen 1960 mennessä luku oli noussut 15 000 000 puntaan.
Epäilemättä suurin yhtiö on Electric and Musical Industries, EMI,
joka myy vähän alle puolet kaikista levyistä.
EMI:n levy-yhtiöiden joukossa ovat Parlophone, HMV, Capitol.
EMI on maailman suurin levy-yhtiö.
Sen johtaja, Sir Joseph Lockwood, on realistinen kilpailun suhteen.
Kuka vain voi aloittaa toiminnan. Kilpailu on kovaa.
Jos joku luulee, että tämä on helppoa liiketoimintaa, yrittäköön itse.
LAIVASTON HENKILÖKORTTI
TUOTTAJA
Aloitin levybisneksessä marraskuussa 1950.
Olin opiskellut Guildhall School of Musicissa,
ja sain kutsuin haastatteluun EMI:n studiolla.
Yllätyksekseni -
sain vastuullisen paikan Parlophonella,
ja Joe Lockwood sanoi:
"Olet tähän saakka nuorin levy-yhtiön johtajamme. Sinun on parasta menestyä."
Aloin siis etsiä jotain.
Aloin etsiä jotain Cliff Richardin tapaista.
SEURAAVAN CLIFFIN ETSINTÄ
The Beatles oli jo tehnyt sopimuksen Deccan kanssa ja julkaisemattoman levyn.
TUOTTAJA
Brian Epstein tuli tapaamaan heitä viimeisenä keinona.
Sananmukaisesti. Hän oli jo tavannut kaikki muut.
Isäni piti Brianista. Brian oli hyvin miellyttävä mies.
Ja sanoi: "Ehkä voit tuoda heidät."
Tulimme tänne, ja George Martin saapui.
Hän sanoi: "Selvä, pojat. Mitä tehdään?"
Hänen mielestään he eivät olleet niin hyviä.
Mutta hän piti heidän seurastaan.
Hän myös katsoi heitä ajatellen:
"Kuka heistä on Cliff, ketkä ovat The Shadows?"
STUDIO KAKSI, 1962
Kuuntelin heidän soittoaan.
Heidän esittämänsä laulut eivät olleet kovin hyviä.
"Love Me Do" oli minusta paras.
George oli uskomaton.
Emme ikinä voineet sanoa muuta kuin: "George oli uskomaton."
Olimme katusoittajia. Emme osaa kirjoittaa tai lukea musiikkia.
"Love Me Do" oli pieni hitti.
Ja myöhemmin teimme "Please Please Men".
Mitä teet?
Se… On vaarallista. En voi tehdä sitä.
En pysy mukana. Minä… Olen todella…
Minulla ei ole sitä.
George Martin ei ollut kovin vaikuttunut.
Hän sanoi: "Voimmeko tehdä sen nopeammin?"
Me kaikki sanoimme: "Ei."
Tai emme.
Ei. Ajattelimme "ei", mutta sanoimme "kyllä".
Tehdään seitsemäs otto.
STUDIO KAKSI, 1962
Emme olleet kovin vaikuttuneita,
mutta hän sanoi: "Se on ensimmäinen ykköshittinne".
Ja hän oli oikeassa.
"Please Please Men" menestyksen jälkeen -
he näyttivät kehittyvän lauluntekijöinä.
Sitten tuli "From Me To You", "She Loves You" ja niin edelleen.
Kaikki laulut olivat upeita.
Ja tajusin hyvin varhain, että tarvittiin albumi tosi pian.
Vuoden -63 helmikuussa teimme albumin.
Ja teimme sen yhdessä päivässä.
ALBUMI PÄIVÄSSÄ
Pitäisikö se tehdä toisessa säkeistössä?
Kyllä.
Hei?
Tulimme siis aikaisin. Järjestimme kaiken. Valmistauduimme.
Ja sitten soitimme kaiken, minkä osasimme.
Insinöörit ja muut olivat yläkerrassa ja miksasivat.
STUDIO KAKSI, 1963
He miksasivat sitä mukaa kuin edistyivät.
He tiesivät, miten kovalla rumpujen ja basson piti olla,
joten he tasapainottivat kaiken.
Siihen aikaan heitä sanottiin "tasapainoinsinööreiksi".
Ajatus on äänittää bändi live-esityksenä.
Tässä he tulevat suoraan Cavern Clubilta Abbey Roadille.
Teetin heillä kovasti töitä.
Äänitin heidät melkein kuin radiolähetyksen.
Minulla oli vain kaksi ääniraitaa.
Tässä bändi soittaa livenä huoneessa.
Toisella ääniraidalla -
on Johnin vahva laulu.
Paul ja George lauloivat livenä hänen kanssaan.
Teimme sen vajaassa 12 tunnissa alusta loppuun.
Tiedätkö? Väsymystä ei valitettu.
Ei. Jos kerran soitamme…
The Beatlesissa oli upeaa se, että olimme siellä kaikki musiikin takia.
Me soitimme. Se oli tärkeää.
Ja se toimi aika hyvin.
HÄNEN SIELUNSA JOKA NUOTISSA
Musiikki oli yksi tärkeimmistä asioista elämässäni…
ÄÄNI: SUVI RAJ GRUBB KLASSINEN TUOTTAJA
…joten otimme niin sanotusti riskin -
ja tulimme Englantiin katsomaan, löytäisinkö työpaikan.
19. syyskuuta 1960 -
ilmoittauduin Abbey Roadin studiolla.
Siten minä aloitin.
Jos olisit siellä… -Mutta en olisi niin huono.
Jos hän olisi… Juuri niin aioin sanoa!
Se kai riittää. Mennään soittamaan. -Sopii minulle.
Kyllä. -Oletko tyytyväinen äänenlaatuun?
Täysin. -Hyvä. Tule. Mennään.
Jacqueline du Pré oli täydellinen levytyksessä,
koska hän ei ikinä ollut kärsimätön…
STUDIO YKSI, 1967 HARJOITUS
…menipä tasapainon löytämiseen miten paljon aikaa tahansa.
Hänen äänen kohoumansa taas tekivät levytyksestä vaikeaa.
Tasapaino on hyvä.
Soittakaa D:n toistosta alkaen.
Monet ihailemani muusikot levyttivät täällä.
Ja monet niin sanotuista -
suosikkilevytyksistäni tehtiin täällä. -Niin.
Artistit kuten Jacqueline du Pré, Daniel Barenboim.
Kasvoin näiden ihmisten soundin kanssa.
Se soundi, jota kuuntelin varttuessani, äänitettiin täällä.
Kuuntelimme paljon musiikkia automatkoilla.
Vanhemmillani oli CD hänen levyttämästään Elgarin konsertosta.
Olin viisi tai kuusi vuotta vanha.
Kuunnellessa voi tuntea, että hän todella antaa kaikkensa,
koko sielunsa, jokaiselle soittamalleen nuotille.
Jacqueline du Prén levytykset Elgarin konsertosta tehtiin täällä,
ja pari vuotta sitten, kun levytin Elgarin konserton,
se tapahtui tässä studiossa.
Ehkä juuri tässä, missä istun.
Se on minulle tietysti suuri kunnia ja uskomattoman tärkeää.
STUDIO YKSI, 2019
SELLOKONSERTTO E-MOLLISSA, OP. 85, ELGAR
Jacqueline, heinäkuussa -71 ilmoitettiin,
että sinulla oli hermoromahdus ja että lepäisit loppuvuoden ajan.
Kaikki olivat sanoneet: "Tyttöparka. Hän on tehnyt liikaa töitä."
Sitten tajusimme, ettei se ollut vain hermoromahdus.
STUDIO YKSI, 1967
SONAATTI PIANOLLE JA SELLOLLE F-DUURISSA, OP. 99, BRAHMS
Kävi ilmi, että kyse oli MS-taudista.
Se on tietysti hyvin pelottavaa.
Mutta minulla oli onnea,
koska lahjakkuuteni kehittyi hyvin varhain.
Kun sain MS-taudin ensimmäiset oireet,
jotka vaikeuttivat soittamista vakavasti,
olin jo tehnyt kaiken sen, minkä olisin voinut haluta tehdä sellon kanssa.
Kun sairaus oli saanut hänestä otteen,
eräänä päivänä Daniel soitti minulle ja sanoi:
"Mitä ykkösstudiossa tehdään huomenna?
Voitko varata sen 'Daniel Barenboimin kokeilua' varten?"
Hän sanoi: "Yritämme levyttää jotain.
Älä pety, jos se ei onnistu."
LEVYTYSKAAVAKE TAITEELLISEN OSASTON EDUSTAJA HRA GRUBB
Ajattelin, että tämä kiinnostaisi sinua.
Insinöörin muistiinpanot Jacquelinen viimeisestä levytyksestä täällä.
Kaksi sessiota on viivattu yli,
joten ehkä vain kaksi näistä käytettiin.
Hänen sanotaan sairastuneen kahden kerran jälkeen.
Vau.
Du Pre sairas 2 istunnon jälkeen, nämä käytti De Peyer
Tässä on jotain uskomattoman haavoittuvaa ja herkkää.
Pidän siitä kovasti,
ja minusta on onni, että voimme nyt kuunnella sen.
Hän aloitti opuksen viisi, soitti pari ensimmäistä tahtia,
laittoi sellon pois ja sanoi: "Huvi loppuu tältä päivältä tähän."
Sen jälkeen hän ei palannut studiolle.
HIEMAN TAIKAA
Brian Epsteinin ja isäni suhde oli erittäin hyvä.
Niin.
He toimivat tiiminä, ja vuonna 1964 heillä taisi -
olla 36 viikon ajan Britannian ykköshitti, ja viikkoja on 52.
Sitä ei tapahtuisi enää koskaan.
Jos sitä miettii… Se on hullua.
Muusikot olivat tietysti Cilla Black,
Gerry and the Pacemakers ja The Beatles.
Kaikki olivat Brian Epsteinin tallista -
ja isäni tuottamia, kaikki Abbey Roadilla.
Cilla, luuletko, että pääsisit huipulle -
ilman Brian Epsteinia?
En usko. -Miksi?
Koska olen Liverpoolista.
Ennen kukaan ei halunnut tietää mitään liverpoolilaisista,
kunnes Brian Epstein ilmaantui.
Liverpoolilaisille oli haittaa -
puhetavastaan.
Jatketaan nyt hieman. -Selvä.
Hyvä on, Burt. Antaa mennä.
Pistäkää pyörimään.
STUDIO YKSI, 1966
Vielä kerran.
Se oli hyvä, kulta. Voimme…
Hei, Brian. -Cilla, kuulostaa hienolta.
Hei. Miten menee? -Hyvin.
Hyvä.
Se tuntuu paremmalta. -Niin.
Mutta en halua jatkaa koko yötä.
Se paranee kerta kerralta. -Oikeastaan kyllä. On…
Mikä hät… En halua… -Tiedän, mutta meidän pitää…
Burt Bacharach ei hellittänyt ja halusi tehdä oton toisensa jälkeen.
Hän halusi jotain, mitä kukaan muu ei nähnyt.
Vain hienosäätöä. -Minäkö?
Muistan, että teimme hienon oton -
ja teimme vielä 15 lisää.
Kaikki väsyivät kovasti, ja orkesteri ärsyyntyi.
Painoin nappia ja sanoin Burtille:
"Burt, mitä haluat?"
Hän sanoi: "Haluan vain hieman taikaa, George."
Sanoin: "Minusta neljännessä otossa on taikaa."
Ja siinä tietysti oli.
Neljäs otto oli tarkka.
Siinä se taitaa olla. Valmista.
LEVY, JOKA MUUTTI KAIKEN
The Beatles oli yksi Britannian suurimmista vientituotteista.
Ja Brianille he olivat eräänlainen… poikabändi.
Se oli pelottavaa, ei nautittavaa.
Joten heidän oli periaatteessa pakko jakautua tai mennä bunkkeriin.
Ja se bunkkeri oli Abbey Road.
Huolestuisitteko, jos ette enää keikkailisi?
En usko. Jos meitä ei sitten kuunnella,
emmekä edes voi kuulla itseämme, emme voi parantua siinä.
Emme voi tulla paremmiksi.
Yritämme siis parantaa levytystä.
Siitä tuli tavallaan liian kamalaa, joten aloimme suunnitella, mitä tekisimme.
Se antaa meille paljon aikaa levyttää.
Toinen hieno juttu Abbey Roadissa oli, että se oli ilmainen.
Sopimuksen mukaan meillä oli rajattomasti levytysaikaa.
En tarvitse sitä.
Sitä pitää ehkä laulaa vielä yksi päivä.
Tämä oli todella kotimme.
Vietimme täällä niin paljon aikaa.
Puhuimme siitä, mitä aiomme tehdä. Ja…
Hän sanoi: "Meidän pitäisi -
tehdä levy ja tavallaan lähettää se kiertueelle."
Joten aloimme tehdä Sgt. Pepperiä.
Se alkaa hyvin mielenkiintoisella…
RUNOILIJA
…nostalgisella vanhalla vaudevillemuistolla.
Vanhat hyvät ajat.
Seuraavaksi on "With a Little Help From My Friends".
Yhteisöllisen tarkoituksen kannanotto.
Seuraava on kuin mielikuvituksen kannanotto.
"Lucy in the Sky With Diamonds", tärkeä tekijä.
Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Bandin myötä -
säännöt olivat muuttuneet. -Keskittykää.
Heille studio oli nyt leikkikenttä.
He halusivat maalata kuvia äänellä.
Kaksi!
Yksi parhaista aloituksistani.
Hullut alkoivat hallita mielisairaalaa.
Toisinaan yksi miksaus oli käynnissä ylhäällä kakkosstudion valvomossa.
Sitten toinen oli meneillään kolmosessa.
Piti siis juosta rakennuksen halki.
Ja sitten täällä on paljon laitteita.
Joten sanoimme: "Voimmeko soittaa tuota? Tai tuota?"
Siellä oli Lowrey-urut,
joita käytin "Lucy in the Sky With Diamondsin" alussa.
Oli artisti nimeltä Mrs. Mills, jolla oli erityinen…
Tuolla se on!
Me pelleilimme sen kanssa,
ja huomasimme, että soundi oli mahtava.
Se on hyvä rockpiano.
Ja siellä oli myös Daniel Barenboimin klassinen Steinway.
Siellä oli kaikenlaista tavaraa.
Se on yksi syy siihen, että The Beatlesin musiikki oli aina kiinnostavaa -
instrumentaalisesti ajatellen.
Taisin olla siellä noin vuonna -62.
"When I'm Sixty Four" huvitti minua. Se on ihana laulu.
Viimeinen on "A Day in the Life", joka oli minusta paras runo.
Luultavasti albumin tärkein laulu, "A Day in the Life",
alkoi hyvin yksinkertaisesti.
Äänitimme ensimmäisen harjoitusoton. Kuulin sen ensi kerran.
Laita pianon mikki aika matalalle.
Pidä sitä kuin marakassia.
John laskee sanoen:
"Karamellikeiju…"
Karamellikeiju.
"Day in the Life" saapui, kun John tuli kotiini lauluntekoa varten.
Hän oli lukenut sanomalehteä.
Guinnessin perijän Lotus 'hajosi'
Taisimme kirjoittaa toisen säkeistön -
etsien vihjeitä lehdestä.
STUDIO YKSI JA KAKSI, 1967
Kuoliko Tara pelastusyrityksessään?
"A Day in the Life" vaikuttaa uskomattoman monimutkaiselta,
mutta se on tehty kauniin yksinkertaisesti.
Heillä oli neljä juttua, jotka he osasivat yhdistää äänivallin luomiseksi.
Jopa orkesteri on vain yhdellä ääniraidalla.
He neljä ovat huoneessa ja tekevät soundin yhdessä.
John laulaa päälauluosuutta.
Mutta äänittää sen ylle myöhemmin.
Ja tämä on laulun masternauha.
Se on epätavallinen soundi.
Se on "A Day in the Lifen" ydin.
Sitten lisäsin osani.
Se oli. "Woke up, fell out of bed."
Paul palauttaa sen todellisuuteen.
He eivät tienneet, miten yhdistää laulut.
He vain jättivät välin.
Eivätkä he tienneet, miten lopettaa laulu.
Me aloimme puhua eri asioista.
Sanoin: "Olisi hienoa, jos saisimme sinfoniaorkesterin.
Minulla on ideoita."
Paul sanoi isälleni:
"Luulen, että haluaisin kuulla orkestraalisen orgasmin."
Isäni sanoi: "Hyvä on, Paul."
Se oli hienoa tänne tulossa.
Työkalut sitä varten olivat paikalla. Saatavilla.
George Martin, studio numero yksi.
Kaikki oli siellä. Joten käytimme sitä hyödyksi.
Teimme sen "Day in the Lifessa". Meillä oli iso orkesteri ja idea.
Annoin heille ohjeeksi aloittaa -
soittimensa alimmasta nuotista ja käydä läpi kaikki nuotit,
kunnes he pääsevät ylimpään.
Pitää aloittaa hyvin hiljaa ja sitten mahdollisimman kovaa.
Mutta sävelen ja rytmin pitää olla täydelliset.
He katsoivat minua kuin sanoen:
"Emme yleensä saa tällaisia ohjeita."
Siispä George selitti hieman tarkemmin.
Hän sanoi: "Teidän kai pitäisi olla puolivälissä tässä kohtaa,
ja jatkatte asteittain voimistaen ääntä suunnilleen tässä."
Kuusi, seitsemän,
kahdeksan, yhdeksän, kymmenen, 11, 12,
13, 14, 15, 16, 17,
18, 19, 20, 21!
"A Day in the Life".
Kahdeksas otto, lopussa kuoro.
Kuoro?
He ajattelivat ensin: "Eikö olisi hienoa, jos kuoro hyräilisi?"
Mikä nuotti se on? Tarkistetaanko vielä kerran?
Se on yksi kaikkien aikojen antikliimakseista.
Se on kuin suuri orkestraalinen crescendo, ja sitten…
…kolme, neljä.
Sitten…
Siellä oli neljä flyygeliä, ja me…
Katsoimme kaikki, laskimme ja…
Selvä.
Oikein hyvä. Kiitos. Hienoa. -Hei?
Luulen, että tuo toimii taustalauluun.
Nyt tulee muusikoiden vuoro.
Se aikakausi tuntui erityiseltä…
ÄÄNI: GEORGE HARRISON
…koska tapahtui suuri energian ja tietoisuuden nousu.
Se oli kuin pieni renessanssi.
Se oli niin lähellä sodan loppua,
ja niillä meistä, jotka olivat syntyneet sodan aikana,
oli vain mustavalkoisia muistoja.
Mutta vähitellen se parani paranemistaan.
60-luvulle tultaessa värit tulivat mukaan. Se oli…
STUDIO YKSI, 1967
Oltiin Lontoossa, joka liekehti.
MEIDÄN MAAILMAMME - ENSIMMÄINEN KANSAINVÄLINEN LIVE-LÄHETYS
Oli artisteja, kirjailijoita, runoilijoita, taidemaalareita.
Jos halusi levynkannen, paljon taiteilijoita oli saatavilla.
Peter Blake, Richard Hamilton, olivat mukana alakulttuurissa.
Peter Blake teki Sgt. Pepperin kannen -
silloisen vaimonsa kanssa.
60-luku, sen loppu, oli hyvin jännittävää aikaa.
TULE TAKAISIN MILLY!
Musiikki oli jännittävää. Lontoo myös.
Kaikki oli jännittävää.
Sanon aina, että olin kiitollinen, koska oli silloin paikalla,
koska sellaista aikaa ei tule enää ikinä.
Minulle se oli tavallaan matkani alku.
Vietin kolme vuotta pakettiautossa Bluesologyn kanssa.
Kyllästyin siihen ja halusin tehdä jotain muuta.
Halusin kirjoittaa lauluja.
En aikonut olla Elton John, laulaja, lauluntekijä, artisti.
Aloin siis tehdä sessioita.
"He's Heavy, He's my Brother", otto yksi.
Ota se, vel…
Tein täällä paljon sessioita.
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
PELON HAJU
Reg Dwight oli tuntemamme lauluntekijä,
joka soitti koskettimia kappaleella "He Ain't Heavy, He's My Brother" -
studiomuusikkona.
Hän sai siitä ehkä noin 12 puntaa.
Nyt hän kai pyytäisi enemmän.
LEVYTYSKAAVAKE
Tai oikeastaan ei. Hän kai tekisi sen ilmaiseksi.
Reg oli flyygelin ääressä portaiden alapäässä.
Minä olin rummuissa lähellä.
Emme halunneet siirtää flyygeliä, koska se menisi epävireeseen.
Laitoin siis rummut lähelle Eltonia.
Basistimme Bernie Calver oli bassossa.
Se oli perusääniraita. Clarkey lauloi päälaulua.
Ja Elton laski.
Se on vielä jollain nauhalla.
STUDIO KAKSI, 1969
Levyllä voi kuulla, että minä soitan.
Se on pianotyylini.
Minulla oli onnea, koska Regin soittotaidoista puhuttiin,
ja hänellä oli paljon töitä.
Dick James Music maksoi minulle laulunteosta.
15 puntaa viikossa.
Mutta studiomuusikkona saamani lisäansion avulla -
ostin haluamani levyt, joita oli paljon,
ostin vaatteita ja maksoin vuokran.
1 pianisti - Reg Dwight 6 tuntia - tupla-aika keskiyön jälkeen
Minulla on paljon muistoja tästä paikasta.
Abbey Roadin haju.
Se oli oikeastaan pelon haju, kun tulin tänne.
"Möhlinkö kaiken?"
Se teki minusta miehen.
Se teki minusta muusikon.
Se teki minusta hyvän. Piti olla hyvä kolmen tunnin kuluttua.
Piti onnistua.
Muistan soittaneeni täällä Barron Knightsin sessiossa.
"Hey Jude" oli juuri ilmestynyt.
Seisoin siis Bernien kanssa.
Isäsi tuli sisään ja tervehti Barron Knightsia.
Silloin näin ensi kertaa jonkun niin kuuluisan.
Jähmetyin, ja Berniekin jähmettyi.
Barron Knights pyysi Paulia soittamaan "Hey Juden" pianolla, minkä hän teki.
Bernie ja minä emme ole unohtaneet sitä.
"Luoja. Näimme Paulin soittavan 'Hey Juden' -
silloin, kun levy ilmestyi."
Voitko kuvitella?
Mitä tunsi kaltaiseni middlesexiläinen nuori? "Hyvänen aika."
Se oli hätkähdyttävää.
STUDIO KAKSI, 1968 HEY JUDE -HARJOITUS
Miten siitä voisi olla nauttimatta?
Puhun siitä yhä Bernien kanssa.
Se oli uskomatonta.
Isäsi on antanut minulle paljon nautintoja.
Hyvin paljon.
Hän ei tiedä, mitä se merkitsi minulle, mutta saa toivottavasti nyt tietää.
RAAKA BISNES, SHOWBISNES
Olin studiomuusikko.
Kävin täällä siis noin 17-vuotiaasta saakka.
Siitä iästä parikymppiseksi.
Pidempäänkin.
Jimmy Page, mikä on studiomuusikko?
Muusikko, joka kutsutaan levytyksiin.
Ei välttämättä tee yksittäisiä esityksiä,
toivoo listoille pääsyä,
mutta saa tavallisen palkkion.
Miten sinusta tuli studiomuusikko?
En tiedä. Ehkä heidän mielestään sovin siihen.
Minut tunnetaan sähkökitaristina,
mutta osaan soittaa myös akustista.
Ja osasin soittaa huuliharppua.
Minut siis varattiin soittamaan huuliharppua, blues-huuliharppua -
tai näppäilemään kitaraa, soittamaan folk-kitaraa,
mikä oli silloin muotia.
Sitten tuli sähkökitara, slide-soitto ja muu sellainen.
Millaista on työskennellä showbisneksen suurten nimien kanssa?
Olen pettynyt siihen.
Miksi?
He eivät ole sellaisia kuin luulisi.
Se on yleisesti ottaen epätyydyttävää.
Se on kai huono uutinen joillekin levyfaneille.
Olen tehnyt kaikenlaista suuressa ykkösstudiossa,
jossa tehtiin elokuvamusiikkia.
Siellä levytettiin Shirley Basseyn Goldfinger-kappale,
ja olin mukana.
8. helmikuuta 1960
Viulut Alttoviulut/Sellot - Kuoro
Anteeksi. Voimmeko…
Otto 11. Äänitetään päälle.
John Barry johtaa sitä.
STUDIO YKSI, 1964
Alku on selkäpiitä karmiva,
ja soitan mukana.
Siellä oli suuri valkokangas.
Minun piti laulaa "Goldfinger" -
lopputekstien aikana.
En ollut kovin kaukana hänestä. Olin melko edessä.
Orkesterijutut ovat takana.
Viisitoista, otto 15.
Juuri sen oton lopussa hänen äänensä oli hyvin vahva,
ja kuulin hänen laulavan viimeisen nuotin.
Mutta kun pääsimme loppuun, lopputekstit eivät päättyneet,
ja minun oli pidäteltävä nuottia.
Se kesti ikuisesti.
Lopputekstit jatkuvat loputtomiin.
Hän sanoo: "Pidättele sitä." Ja minä…
Hän romahtaa lattialle.
Se oli tosi dramaattista.
Tietysti hän laulaessaan tekee kaikkea dramaattista.
Sitä ei voi unohtaa ikinä. Ei taatusti.
He antoivat minulle vettä, käsiäni taputeltiin vedellä…
jääkylmällä vedellä. Minä…
Julma bisnes, showbisnes. Se on hyvin julmaa.
Mutta se oli maailmanmenestys.
BÄNDI JÄLLEEN
John, missä olisit nykyään ilman hra Epsteinia?
En tiedä.
Ymmärtääkseni Maharishi keskusteli teidän kaikkien kanssa.
Voinko kysyä, mitä hän neuvoi?
Hän neuvoi, ettei pidä hukkua suruun,
ja kun ajattelemme Briania, pitää ajatella iloisesti,
koska ajatuksemme matkaavat hänen kanssaan, missä hän sitten onkin.
EPSTEIN KUOLEE 32-VUOTIAANA The Beatlesin Luonut Popin Prinssi
Hänen kuolemansa muutti The Beatlesia valtavasti.
Hän oli ankkuri, johon he sitoivat itsensä.
Hän oli ollut heidän kanssaan ennen kuuluisuutta.
Se on tärkeä juttu. Ihmiset tarvitsevat sitä.
He tarvitsevat kiintopisteen tietääkseen, keitä olivat ennen kuuluisuutta.
Ja hän oli poissa.
Sitä ei voi ylikorostaa. Se muutti asioita.
Ajattelimme kaikki: "Mitä teemme?"
Niin käy, kun joku lähtee elämästä.
On suruaika.
Sitten sitä alkaa nousta ja ajatella: "Pitäisi… Pitää tehdä tämä.
Pitää tehdä hyvä levy nyt. Pitää jatkaa."
Pitää päättää, mitä ääntä käytetään.
Se on kai parempi olla hiljainen. -Niin on.
Se on hieman surullinen.
Minulla oli tämän tapainen kitara.
Olin juuri kirjoittanut sen.
Äänimies laittoi kankaan tänne, jotten paukuta jaloillani.
Levyllä kuitenkin paukutan.
Ja…
STUDIO KAKSI, 1968
Niin.
Ja sitten loppu…
Taisin unohtaa muodon.
"Bebe Daniels", otto yksi!
Mitä White Albumiin tulee, pidin siitä, koska…
Sitä ei mainittu, mutta tiesimme haluavamme olla taas bändi.
Suosikkikappaleeni on "Yer Blues".
Veimme kaiken huoneeseen,
joka oli pienempi kuin tämä matto.
ABBEY ROADIN VARASTOHUONE, 1968
Rokkasimme.
Teimme siitä uskomattoman, läheisimmän bändin.
Se on minulle yksi kaikista parhaista muistoista.
Abbey Road oli albumi, jonka tekoon en uskonut.
Koska ennen Abbey Roadia olimme levyttäneet Let It Be -albumin.
Se oli onneton levy.
Menetin hallinnan. Ääntäni ei kuultu.
Olin masentunut.
Let It Be hajotti ja vääristi heitä ihmisinä,
ja he luovuttivat.
Paul McCartney soitti isälle ja sanoi:
"Haluamme palata tekemään levyn, kuten ennen.
Ja se on viimeinen levymme."
Hän sanoi: "Mutta ei mitään pelleilyä."
Hän sanoi: "Kunhan tulette,
ja teemme albumin, kuten teimme ennen. Kunnolla."
Kirjoitin laulut ja soitin muille.
Sanoin: "Hei, Ringo. Miten menee?"
Tiesimme, että se oli Paul.
Paul soitti ja sanoi: "Hei, kaverit."
"Mitä sanotte uuden albumin teosta?"
"Palataanko studioon?"
He ottivat mielellään aurinkoa.
Ilman häntä olisimme tehneet ehkä kolme albumia.
Kahdeksan sijaan.
Tulimme tänne ja teimme albumin, josta tuli Abbey Road.
STUDIO KAKSI, 1969
Olimme yhdessä studion valvomoista -
ja aloimme miksata albumia.
Mietimme, mikä sen nimeksi tulisi.
Emme ajatelleet Abbey Roadia.
Mietimme, että seuraavaa albumia varten piti mennä Egyptiin ja pyramideille.
Tai tulivuorelle Havaijilla.
Meillä oli aina suuria keskusteluja.
Sitten sanoimme: "Hitot siitä. Kävellään vain kadun yli."
STUDIO KOLME, 1969
Piirsin kuvan suojatiestä, jossa on neljä ihmistä.
Nyt et voi ajaa siitä ohi jumittumatta.
Henkilökunta puhui EMI:n studiosta aina Abbey Roadina.
EMI LEVYTYSSTUDIO
Mutta tämän albumin jälkeen -
Ken Townsend, studiomanageri, teki siitä virallisen ja muutti nimen.
Ken investoi suuren osan elämästään Abbey Roadiin.
Hän aloitti insinööriharjoittelijana vuonna 1950.
Ja lopulta jäi eläkkeelle puheenjohtajana vuonna 1995.
Abbey Road on aina tuntunut minusta perheeltä.
Syy on kai se, että suurin osa henkilökunnasta aloittaa uransa täällä -
ja kehittyy eteenpäin urallaan.
Teknikot ovat aina olleet loistavia.
Heidän innovaationsa ansiosta -
Abbey Roadilla on nykyinen maineensa.
Täällä työskentelee siistejä asiantuntijoita.
He ovat oikeastaan taiteilijoita.
Mutta haastoimme heidät.
Luulen, että se oli heille kiehtovaa.
"Voisimmeko tehdä niin? Emme ole ennen tehneet, mutta kokeillaan."
He ovat asiantuntijoita,
joten he yrittävät selvittää laitteen arvoituksen.
Kun jollakulla on ongelma, he sanovat: "Kysy Lesteriltä."
Jos joku haluaa pariston, mutterin ja pultin…
TEKNIKKO
…venttiilin tai jotain muuta: "Lesteriltä löytyy."
Mitä työstät, Lester?
Vuoden 1960 mikrofonia, joka on pudonnut,
liimaan sen rikkinäisiä osia yhteen.
Kuka sen pudotti? -Kukaan ei ikinä tunnusta.
Ja Abbey Roadin laitteet ovat maailman parhaat.
Dark Side Of the Moon tai Sgt. Pepper on kestänyt ajan hampaan,
koska ne ovat upeita levyjä, mutta myös teknisesti loistavia.
Eivätkä ne kuulosta vanhoilta.
Se on avainasia.
STUDIO KOLME, 1967
Sydin ensimmäinen idea bändin nimeä varten oli "The Tea Set".
Saimme keikan, ja meille sanottiin: "Ette voi olla 'The Tea Set'."
"Meillä on jo bändi nimeltä 'The Tea Set'."
Silloin Syd keksi nimen Pink Floyd.
Teimme sopimuksen EMI:n kanssa.
Ja se toi meidät tänne.
Ja olimme kolmosstudiossa,
missä olemme nyt.
The Beatles oli kakkosessa.
En sano, että "saimme audienssin",
mutta saimme kutsun mennä katsomaan, mitä oli tekeillä.
Tuntui siltä, että me olimme uudet pojat, ja he olivat valvojaoppilaat.
Se on tavallaan kiehtova tarina.
Hyvänen aika. Olimme Abbey Roadissa, kun he tekivät Sgt. Pepperiä -
ja me ensimmäistä albumiamme.
Se julkaistiin,
ja olimme matkalla keikalle Pohjois-Englantiin Fordin Zephyr Sixillä.
June Child pysäytti auton levikille.
Ja…
Istuimme siellä kuunnellen Sgt. Pepperiä, ja ajattelin…
"Luoja. Upeaa työtä."
Sitä se oli. Ja on tietysti yhä.
Uskon, että se vapautti kokonaisen sukupolven englantilaisia -
kirjoittamaan lauluja oikeista asioista.
Ja antoi rohkeutta hyväksyä tunteet.
Minusta tuli Pink Floydin jäsen Syd Barrettin vuoksi.
Hän oli edeltäjäni ja ystäväni, joka oli henkisesti epävakaa.
En mene yksityiskohtiin.
Se oli hänen bändinsä. Hän oli…
Hän ei perustanut sitä, mutta oli aina ilmeinen lahjakkuus.
Hän oli runoilija, taidemaalari ja hyvin lahjakas tyyppi.
Hän oli pari kolme vuotta nuorempi kuin muut,
mutta oli taatusti vastuussa lyhyen kautensa ajan.
Kun hän sekosi, se tapahtui nopeasti.
Hän meni tosi pahasti sekaisin.
Eikä palautunut koskaan.
Se oli -
hyvin järkyttävää ja on vieläkin.
äänitys käynnissä
Siihen aikaan Abbey Roadissa upeaa oli se,
että henkilökunta oli sama -
ensimmäisen levyn teon aikana -
ja vielä silloinkin, kun teimme Dark Side of the Moonia.
Se oli noin kuusi vuotta myöhemmin.
Monet asiat tekevät siitä todella hyvän.
Sanoitukset ovat tosi hyviä,
ja Rogerin konsepti ja sanoitukset olivat…
Hänen kykynsä olivat kehittyneet.
Joten…
Kaikki ne asiat yhdessä -
muodostavat jotain, mikä ilmeisesti toimi.
Ja taistelu…
Akustinen kierto.
…oli osa…
Ei hätää.
…sitä, mikä teki siitä kiintoisaa.
Ja mikä sai sen toimimaan.
Hyvä on.
Missä rock olisi ilman akustista kiertoa?
On nostalgisia hetkiä, jolloin sitä ajattelee:
"Luoja, osa riidoista oli tosi rumia",
mutta silti palasimme seuraavana päivänä.
Ja riidoissa oli kyse parhaasta mahdollisesta tuloksesta -
ja miten se saavutettaisiin.
Saisinko hedelmäpiirakan ja kermaa?
En tiedä. Kerran olin tosi humalassa.
Dave halusi aina, että ääniä ei voisi kuulla.
Minä sanoin: "Ei käy.
Jos sitä ei kuule, mitä järkeä siinä on?"
Sellaista se oli.
Olimme nuoria ja röyhkeitä -
ja luulimme tietävämme, mitä haluamme ja miten haluamme tehdä sen.
Emmekä kuunnelleet hyviä neuvoja puoliakaan ajasta.
Siinä se on.
Oletan, että on asioita, jotka pitää tehdä.
On uskottava vahvasti itseensä, ja sitä voisi sanoa röyhkeydeksi.
Minusta se on todella hyvä levy.
Minusta se on hyvin tehty.
Tietysti Rick oli osallisena "Great Gig in the Skyssa".
Eikä unohdeta "Us and Themiä".
Se on hieno laulu.
Olen iloinen, että meillä on Rickin yhteistyön tulos siltä ajalta.
Koska hänellä oli jotain erityistä.
STUDIO KAKSI, 1973
Kun tehdään albumia, kaikki äänitetään erikseen.
Kokonaisuutta ei kuunnella, ennen kuin kaikki on tehty.
Sitten painetaan play-nappia ja istutaan kuuntelemaan koko levy.
Se on tosi maagista.
Se oli paras kuuntelukertani.
Vein sen kotiin.
Soitin sen Judylle, joka oli ensimmäinen vaimoni.
Kun se loppui,
käännyin kysyäkseni: "Mitä mieltä olet?"
Ja näin hänen itkevän.
Liikutuin, koska ajattelin: "Hitto, olemme onnistuneet.
Katsohan vain."
Se on hyvin erityistä.
STUDIO KAKSI, 1973
Saavutimme jotain Pink Floydin kanssa sillä levyllä.
Olisimme voineet sanoa: "Kaikki on tehty."
The Beatlesin tapaan.
Mutta emme tehneet niin. Meitä pelotti liikaa.
Ja tavallaan olen iloinen, että jatkoimme taistelua.
Koska teimme sen jälkeen joitain hyviä juttuja.
Kuten Wish You Were Here ja Animals,
The Wall ja The Final Cut.
Teimme ne neljä albumia yhdessä.
Ne ovat melko eheä työkokonaisuus.
Se on…
Miten voisin olla olematta tyytyväinen, koska -
osallistuin johonkin, josta musiikinkuuntelijat ovat pitäneet -
niin syvästi ja kauan -
siitä saakka, kun se julkaistiin lähes 50 vuotta sitten?
Se tuntuu…
Tuntuu melko ainutlaatuiselta, että sen voi tehdä.
FELA ON KAIKKIALLA
Tapasin Felan ensi kerran täällä kolmosstudiossa.
Hän oli ilmeinen johtaja. Sen huomasi.
Joidenkin ihmisten karisman huomaa,
sen, että heillä on vahva persoonallisuus.
TUOTTAJA
Mutta hän oli todella hurmaava.
Heti kun hän asteli studioon muusikkojen kanssa,
hänestä tuli eri henkilö.
Hänestä tuli maaginen musiikkimies.
Jeff.
Niin? -Haluan ottaa…
Ota se, Fela. -Ota se.
Se oli levytyksen ensimmäinen päivä.
Äänitimme lähes koko albumin ensimmäisessä sessiossa.
Kun punainen valo palaa. Antaa mennä.
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
STUDIO KOLME, 1971
Ei, olen väsynyt. Uudelleen. -Sopii minulle.
Synnyin vuonna 1936 ja liityin Felan bändiin -
helmikuussa 1965.
Tehtäväni oli soittaa baritonisaksofonia.
Sillä kertaa levy-yhtiö halusi hänen levyttävän Nigeriassa,
mutta studiot eivät olleet kovin hyviä.
Joten Fela oli syy siihen, että menimme -
Abbey Roadin studiolle Lontooseen.
Koska hän halusi välttämättä levyttää -
ainutlaatuisessa studiossa.
Heti kun saavuimme sinne, Ginger Baker liittyi seuraamme.
Järjestimme sen albumin live-levytyksen sille illalle.
Esittelen teille Ginger Bakerin!
Toivottakaa hänet tervetulleeksi. Antaa mennä.
STUDIO KOLME, 1971
Ihmiset tiesivät meidän olevan tulossa.
Felalla oli ystäviä.
Ja tietysti osalla meistä oli ystäviä siellä,
joten uutinen levisi kulovalkean tavoin.
"Fela on kaupungissa -
bändinsä kanssa." -Kyllä.
FELA RANSOME - KUTI LIVE-ESITYS
Ei hätää. Riittää.
Levy liikkuu. Aloitetaan.
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
Mukana oli edesmennyt Tony Allen.
Allen oli rummuissa.
Ginger Baker oli myös rummuissa.
Ennen lähtöämme -
olimme jo harjoitelleet levytettäviä lauluja.
Hyvin tärkeää,
koska studioon mennessä -
koko soundi on kaikkien ruumiissa.
Se otettiin vastaan kaikkialla, ei vain Afrikassa tai Nigeriassa.
Kaikkialla maailmassa.
Ja nykyään näemme, että Fela on kaikkialla.
Jee.
Mikä on ero EMI:n ja Titanicin välillä?
Titanicilla oli sentään hyvä bändi.
1979 on ollut epätoivon vuosi levyteollisuudelle.
Tuotto on romahtanut, eivätkä 60-luvun bändit enää myy levyjä.
VUOSISADAN HUUTOKAUPPA
Aloitin toukokuussa 1979.
Paljon pienempiä studioita ilmaantui -
silloin joka paikkaan.
STUDION JOHTAJA
On pakko myöntää, että studiomme oli kalliimpi.
Minulle soitti Ken Townsend, joka oli johtanut studiota.
Hän sanoi: "Toinen ryhmä on ottanut omistajuuden.
He ovat tulleet ja tuoneet kirjanpitäjiä, jotka sanovat:
'Tarvitaanko kaikki tämä roska? Mitä tämä on?
Heittäkää tämä pois! Myykää kaikki.'"
Hän sanoi: "Ottaisitko sen?
Haluan, että se pääsee jonkun luo, joka välittää siitä."
Otin siis suuren osan laitteista.
VUOSISADAN HUUTOKAUPPA EMI:n Studiot/Abbey Road
Tämä tapahtui. Vuosi 1980. Meillä oli niin paljon tavaraa.
Pidimme kaksipäiväisen huutokaupan. Lauantai ja sunnuntai.
Kenille Abbey Road oli kaikki.
Se oli Abbey Roadin hyväksi. Hän taisteli niin kovasti kuin pystyi.
Toisinaan meillä ei ollut niin paljon tekemistä kuin olisi pitänyt.
Ykkösstudio pysyi tyhjänä kuukaudesta toiseen.
Merkitsimme teipillä sulkapallokentän -
ja pelasimme lounaalla.
Liikkui huhuja siitä,
että saattaisimme siirtyä paljon pienempiin tiloihin.
Puhetta oli kai jopa pysäköintialueeksi muuttumisesta.
Mutta minusta se oli aina naurettavaa.
Mutta sitten joku näki suunnitelmat.
SUUNNITELMAT STUDIO YKSI
Jotain piti siis tehdä.
varasto tai pysäköintialue
Meidän piti muuttaa toisaalle.
KUKA EI HALUAISI TEHDÄ TÄHTIEN SOTAA
Saapuminen Abbey Roadille oli iloinen asia.
Meillä oli uskomaton elokuva. Harrison Ford oli mahtava.
Kaikki olivat iloisia. Muistan, miten se typerä marssi soi…
STUDIO YKSI, TAKAA-AJO, KADONNEEN AARTEEN METSÄSTÄJÄT
…trumpetit puhalsivat katon irti, ja se oli hauskaa.
Denhamissa oli suuri elokuvamusiikkistudio.
Kuulimme, että se aiottiin sulkea,
ja luullakseni Ken tiedusteli, haluaisivatko he tuoda toimintansa meille.
Meidän piti ostaa projektorit.
Meillä oli 35 millimetrin projektori ykkösstudiossa -
ja 2,4 metrin valkokangas.
Se oli tulonlähde Abbey Roadille.
Sen piti selvitä hengissä.
Pidimme kaikki kovasti Lontoosta.
Amerikkalainen ryhmä oli tulossa. Olimme iloisia siellä olosta.
Pidimme siitä niin paljon.
Koko studion tunnelma oli niin erilainen.
Abbey Road oli tavallaan nuorempi ja keveämpi,
ja meillä oli tosi hauskaa.
Kun elokuva julkaistiin, yleisö piti siitä paljon.
Asiat siis sujuivat. Ne toimivat.
Oli siis selvä, että palaisimme Abbey Roadille.
Tiesin aina, että jonain päivänä palaisit luokseni.
John Williams ja George Lucas palasivat tekemään Jedin paluun,
ja se oli jälleen mahtavaa.
Osa Tähtien sota -valtuuksista. Kukapa ei haluaisi tehdä Tähtien sotaa?
Aloin soitintaa Tähtien sotaa.
Kun jatkoin kirjoittamista, kävi yhä selvemmäksi,
että tarvittaisiin sinfoniaorkesteri.
Pelkkä pakettiautobändi ei riittänyt.
Fox-studion musiikkijohtaja sanoi hänelle:
"Mikset palkkaa sinfoniaorkesteria Lontoossa?"
Sanoin: "Selvä. Tehdään se.
Yritetään Lontoon sinfoniaorkesteria." Ja niin teimme.
Se oli minusta henkeäsalpaavaa. Sanoin aina ja sanon yhä,
että se on kuin Rolls-Roycella ajo.
"Jippii, tämä on upea soundi.
Täydellistä. Mikä tasapaino. Mikä sointuvuus."
Oli mahtavaa kuulla koko orkesteri Abbey Roadilla.
He soittivat sen kerran läpi -
nähdäkseen, missä mentiin.
6-M-7 uusi. Otto 106.
Se oli uskomatonta. Se oli kuin…
Se oli kuin joululahjan avaaminen.
STUDIO YKSI, 1999
TÄHTIEN SOTA
Menimme Abbey Roadille, koska se oli saatavilla ja sopiva.
Jäimme sinne ja halusimme palata, koska se toimi niin hyvin.
Ei ole syytä ajatella, että haluaisimme mennä minnekään muualle.
Hienoa.
Ja… -Juuri se, mitä tarvittiin.
Hyvä. -Siihen meni…
Levytyssessio oli hauskin osa. Varsinkin Johnnyn kanssa.
Se oli kuin toinen koti.
Menimme sisään, menimme ruokalaan,
seinillä oli kuvia.
Vietimme siellä päivittäin kahdeksasta kymmeneen tuntia.
Joten on tärkeää, että tila on mukava.
Ruokala on hyvin brittiläinen juttu.
Meillä ei ole sellaista.
Studioilla on kahviot, mutta niissä ei myydä alkoholia.
Se ei minusta vaikuttanut pidentävän taukoja.
Ja kaikki palasivat lounaalta ehkä hieman rennompina.
Se oli hyvä.
Tämä kappale on kaunis.
Toimiiko se? -Kyllä, hienosti.
Tämä on avainkohtaus.
Abbey Road on aivan erityinen. Hyvin yksilöllinen.
STUDIO YKSI, 2005
Huoneella on soundi. Sillä on oma äänensä.
Koko ja rakenne eivät näyttäneet täydellisiltä. Se näytti pieneltä.
Se on hieman kuin kenkälaatikko.
Vanhat elokuvamusiikkistudiot, kuten ne, joita Hollywoodissa oli,
olivat suuria.
Kaiku on hyvin pitkä ja sointi syvä,
mikä voi vähentää artikulointia ja tiettyjä instrumentteja.
Abbey Road vaikutti täydelliseltä. Se oli tarpeeksi kuiva. Ei liian kaikuisa.
Muttei niin kuiva, ettei soinnilla olisi syvyyttä.
Olemus on hyvä, samoin ääni.
Selvä, Shawn. Voimme äänittää.
Ihanteellinen sen kokoiselle orkesterille -
ja sellaiselle teokselle.
Se on lahja musiikille, täytyy sanoa.
STUDIO YKSI, 2005
En ole koputellut seiniä,
mutta mistä ne onkaan tehty, ne ovat sopivat.
En usko, että Lontoossa on toista studiota,
joka on läheskään yhtä hyvä.
Tai ehkä maailmassa.
Bravo. Tauko.
Beatles Rakastamme Teitä
BRITTIPOPPISUKUPOLVI
Aloitimme Be Her Now'n täällä vuonna -97.
Vuonna -97 olimme hieman raisuja ja meitä pyydettiin lähtemään.
Olimme siitä silloin melko ylpeitä. Abbey Roadilta pois potkiminen on…
The Stonesia ei potkittu pois mistään.
Saatan muistaa bileet yhtenä iltana.
Kuulin siitä, että meidät potkittiin pois. Niin ei tapahtunut.
En usko.
Me muka tuhosimme paikat. Se, joka tulee tänne ja tuhoaa paikat,
saisi tuhota itsensä. Tiedätkö?
Niin ei olisi tapahtunut.
Meitä pyydettiin poistumaan,
koska yhtenä iltana olimme täällä, valot olivat pois päältä -
ja soitimme kaikki The Beatlesin albumit peräkkäin pimeässä -
äärimmäisellä volyymillä.
Ja luulen, että pari juttua meni rikki.
Muistan, että olimme täällä kerran myöhään -
ja hieman sekaisin,
olimme nurkissa ja joimme jotain,
kuuntelimme Rubber Soulia ja Pepperiä ja muuta…
Ei se juuri sen hullumpaa ollut.
Kun teimme viimeisen levymme yhdessä, teimme kaiken täällä.
STUDIO KAKSI, 2007
Kun he tulivat toisen kerran, olimme varautuneet paremmin.
Olimme järjestäneet kotoisan alueen studioon heitä varten.
Sohvia rentoutumista varten ja muuta.
Muistan, että menin alakertaan noin kello 9.00 aamulla,
ja Liam ilmestyi täysissä pukeissa ja hienon hatun kanssa.
Sanoin: "Hei. Oletpa täällä aikaisin.
Emme odottaneet teitä ihan näin varhain."
Hän sanoi: "Heräsin hyvin varhain ja yritin päättää, mitä pukea -
ensimmäistä Abbey Road -päivää varten."
Olin täällä ensimmäisenä ja lähdin viimeisenä.
Se pitää tuntea, eikö niin?
Ei täällä voi vain käväistä…
"Ilmoittakaa, kun minua tarvitaan."
En suostu siihen.
Sen kaiken pitää antaa imeytyä kunnolla.
Sieluun ja muuhun.
Se oli kuin kävisi kirkossa, eikö? Abbey Roadille tulo.
Se kai oli loppu.
Se kai oli viimeinen levy, tavallaan. Dig Out Your Soul.
Suuri osa levykokoelmastani tehtiin tässä huoneessa.
Musiikillinen kieleni syntyi täällä.
Kampaukseni myös.
Meitä suurempia Beatles-faneja ei ole, paitsi ehkä The Beatles itse.
Oli varmasti todellinen etuoikeus olla parikymppinen 60-luvulla.
Se alkaa The Beatlesista, sitten ilmestyy The Stones,
sitten The Who, The Kinks ja kaikki muu.
Millainen aika elää.
Se oli kuin huumetta, eikö niin?
Tiedäthän?
Tai ehkä ei. Kaikki se… svengi… Tai mistä olikin kyse.
Ensin oli sota-aika ja sitten…
Ihmiset sanovat kyseen olevan huumeista, siitä, tästä ja tuosta.
Minihame, kaikki muu,
mutta kaikki näyttivät olevan mukana.
Rentoutuivat hieman.
Seuraavat sukupolvet yleensä katsovat taaksepäin hieman enemmän.
Mutta sukupolvi, joka tuli sodan kauhuista,
ei tuntenut nostalgiaa.
Säännöstely ja pommitukset. Ei, kiitos.
Joten he katsoivat eteenpäin.
Ja kiitos heille siitä,
koska he antoivat meille joitain suurimpia musiikkiaarteita.
Abbey Road ei ole vain menneisyyden studio.
Se on takuulla tulevaisuuden studio.
Ehkä vain, koska olen vanhanaikainen -
ja pidän siitä, mitä Abbey Road edustaa elämässäni, haluan jakaa sen.
Koska ihmiset opettivat minulle musiikkia jakamalla kanssani…
IVORS ACADEMYN NOUSEVA TÄHTI LAULUNTEKOLEIRI
…mitä toinen musiikki oli merkinnyt heille.
Elyse. -Hei! Niin se siis äännetään.
Kyllä.
Täällä tehtiin paljon upeita rocklevyjä.
Ihmiset eivät usko, että se oli vain sattuma.
He ajattelevat, että Abbey Roadissa on jotain maagista.
Minusta tuntuu, että maagisuus on artistissa.
Mutta artistit ovat taikauskoisia.
Ja oudolla tavalla Abbey Roadille tullessa -
se yhteys, jota tarvitaan artistien ja tuottajan välillä -
syntyy melkein heti.
Minusta Abbey Road tasoittaa suhteemme.
Ei ole väliä -
musiikkimaulla tai… -Intohimoilla.
Tai intohimojen kohteilla.
Ne ovat täällä seinissä, työpöydillä ja kaikessa täällä.
On melkein kuin voisi haistaa inspiraation.
"Olen tässä huoneessa…" -Niin.
"…jossa se ja se henkilö oli."
Ja syntyy halu -
olla osa Abbey Roadin historiaa. -Niin.
Minua jännittää kovasti.
Mitä minuun tulee, levy on siinä. Kas niin.
Kiitos!
Hyvä alku. -Siistiä.
Jee. "Hui! Luoja!"
Elokuvaa tehdessäni ja tarinoita kerätessäni -
olen löytänyt artisteja, jotka haluavat rikkoa luovuuden rajoja täällä.
ABBEY ROADIN 50. SYNTYMÄPÄIVÄ
Kuten Kate Bush, joka toi tänne kolmannen albuminsa,
jolla hän alkoi tuottaa omaa musiikkiaan.
Työskentelimme kakkosstudiossa.
ÄÄNI: KATE BUSH
Pöytä oli yhä se, jota The Beatles oli käyttänyt.
Soittotila ei ollut muuttunut heidän siellä olonsa jälkeen.
Pelättiin, että huoneen soundi saattaisi muuttua,
jos se maalattaisiin uudelleen.
STUDIO KAKSI, 1981
Kuvasimme kappaleen "Sat In Your Lap" videon kakkosstudiossa.
Se oli hauskaa, ja olin ohjaajana ensi kertaa.
Mutta Abbey Road ei ole vain pystyssä, vaan kehittyy yhä.
Ykkösstudio rakennettiin orkestraalisia esityksiä varten.
Ensimmäisinä levyttivät Edward Elgar ja Lontoon sinfoniaorkesteri.
Ja 70 vuotta myöhemmin Kanye West ja John Legend sulkivat ympyrän.
Haluatko tämän?
Olin takuulla tietoinen Abbey Roadin historiasta.
KANYE WESTIN ÄÄNI
Ja se on yksi syistä, miksi tunsin olevani tärkeä.
Investoimme niin paljon aikaa ja voimia…
Tulimme etuajassa ja harjoittelimme kovasti,
koska halusimme olla perinteen arvoisia.
Halusimme olla legendaarisen studion mystiikan arvoisia.
STUDIO YKSI, 2005 MUKANA JOHN LEGEND
Abbey Roadilla soittaminen oli…
Se on niitä asioita,
joita ei muusikoksi tai räppäriksi tulosta haaveillessaan -
uskalla edes huomioida.
Ja kun se mainitaan, se kuulostaa uskomattomalta.
Teimme paljon orkesterisovituksia.
Oli selvä, että halusimme mukaan jousia.
Ajattelin, että se veisi esityksen uudelle tasolle.
Toisenlaista hiphopia.
Tunsin olevani kuin lapsi karkkikaupassa tai taiteilija taidekaupassa.
Kun hän hankkii kaikki maalit ja sanoo: "Voin tehdä tämän! Ja tuon!"
Ja John oli mukana pianossa,
instrumentaatiossa, orkestraatiossa.
Se oli minusta tosi jännittävää.
Kiitos!
STUDIO YKSI, 2021
Tänne tulo ensi kerran oli mullistava hetki.
Ensimmäisiä kertoja ei kai unohda…
Niin monet täällä olleet -
tekivät merkittäviä kappaleita,
jotka ovat muuttaneet sitä, miten asioita nähdään.
Se rohkaisee parantamaan omaa suoritusta.
Se liittyy jotenkin tilaan.
Ja jos siihen uskoo ja sen hyväksyy,
voi tehdä jotain koskettavaa ja aidosti kaunista,
luulen.
Näin historialliseen paikkaan tulo -
on tavallaan pyhää.
Se, mitä on tapahtunut aiemmin.
Ihmiset haluavat tulla tänne. He haluavat levyttää.
He haluavat Abbey Roadin soundin.
On vain ohikiitäviä hetkiä.
Ja luo yhteyden merkittäviin ihmisiin,
ne täyttyvät tunteesta ja rakkaudesta.
Ja niin tapahtui Abbey Roadilla. Se oli hyvin erityistä.
Minusta tuntuu, että synnyin kakkosstudion nurkassa,
ja että Abbey Road herätti minut henkiin ja opetti, miten toimia.
Se alkoi täällä ja saattaa jonain päivänä loppua täällä. En tiedä.
Mutta se on minulle tärkeää.
Studiot keräävät yhteen samoin ajattelevia ihmisiä.
Kuten levykaupat, pubit,
jalkapallostadionit.
Ja siellä -
hengataan ja tehdään musiikkia toisten muusikkojen kanssa.
Se on hyvin henkinen juttu. Sitä ei voi liioitella.
Abbey Roadin perintöä ei voi jättää huomiotta.
Se on hieman kuin teekannu, jota ei koskaan pidä puhdistaa.
Teen jäänteet pitää jättää pannuun,
koska siten tee hautuu.
Ja studioiden kanssa on samoin.
Kakkosstudioon kävellessä -
tuntuu, kuin seinät olisi kyllästetty loistavalla musiikilla.
Täällä levytetyt laulut -
ovat uskomattomia muistoja.
Ihmiset, joiden kanssa teimme töitä, ovat upeita.
Minulla on siis hienoja muistoja.
Jos nämä seinät voisivat laulaa.
Joku haluaa puhua kanssasi.
Haloo? -Haloo!
Hei.
Miten menee? -Hei.
Hyvin. Valmista tuli! -Hyvin. Valmista tuli.
Valmista? -Kyllä. Kas niin.
Kuule, rakastan sinua. Pidä huolta.
Rakastan sinua. -Hyvä on. Hei.
Nähdään. -Hei.
Piditkö siitä musiikista?
Hei. -Kysy uudelleen.
Mahtavaa. -Aioin sanoa, miksi…
Pidän siitä.
Kaikki nämä siistit ihmiset.
Missä minun kuvani on?
Hän jäi melkein auton alle!
Virta on poikki. En voi työskennellä täällä.
Paina 15 ampeeria. -Se on jo… Anteeksi.
Siinä se on.
Tekstitys: Saija Karonen