Downloaded from YTS.BZ
‎UN PROGRAM ORIGINAL DE COMEDIE NETFLIX
‎Ai fost la petrecere la Casa Albă?
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‎Da, am fost. Toată lumea era acolo.
‎A fost ca… Ultima petrecere la Casa Albă…
‎- Ai fost la Casa Albă? ‎- Da.
‎- E uimitor. ‎- Incredibil.
‎Intri, vezi niște portrete imense
‎ale președinților, pe toți pereții.
‎Eram acolo, și Ahmir era,
‎și Jay-Z, Beyoncé, Oprah, Steve…
‎De parcă murisem ‎și ajunsesem în raiul negru.
‎- Erau toți… ‎- Era uluitor.
‎A fost incredibil. Erau și câțiva albi.
‎Vreo doi… Kid Rock sau nu știu.
‎Cineva… Katie Couric, parcă. Și…
‎- Erau câțiva. ‎- Sigur.
‎Acum sunt mai mulți, îți zic.
‎Și…
‎Așa…
‎- Acum sunt mult mai mulți. ‎- Da.
‎Și aveau divertisment…
‎Stai pe-acolo, întâlnești oameni,
‎te bagi în seamă.
‎Iar la un moment dat
‎vorbeam cu Michelle Obama.
‎N-ar trebui să rămân singur ‎cu Michelle Obama.
‎Nu e domeniul meu. ‎Nu știu să discut politică.
‎Și Michelle Obama zice:
‎„Nu știu ce-o să facem. Țara…”
‎Vorbeam de alegeri, chestii.
‎„Nu știu ce-o să se întâmple. ‎Sunt niște vremuri tulburi.”
‎Și zic: „Te descurci tu.”
‎E… Chiar i-am zis asta.
‎I-am zis lui Michelle: „Te descurci tu.”
‎- Primei-doamne. ‎- Și pe urmă:
‎„Știi… ai putea obține ce slujbă vrei.
‎În ‎The View, Casnicele din Atlanta.”
‎Și ea…
‎Michelle Obama se uită la mine și zice:
‎„Mă refeream la țară.
‎- Nu la mine.” ‎- Casnicele din Atlanta.
‎„Mă refeream la țară.”
‎În viața mea nu m-am simțit așa de prost.
‎Mi-a murit diploma de bac.
‎Privirea ei zicea: ‎„Cine l-a lăsat pe idiotul ăsta aici?”
‎N-a zis-o, dar se vedea în ochii ei.
‎Și pe urmă a zis: ‎„Oprah, trebuie să vorbim.”
‎Și a tulit-o de lângă mine. ‎M-am simțit idiot.
‎Am zis: „Bun, trebuie să găsesc unii ‎la fel de proști ca mine.”
‎Să fie la nivelul meu de inteligență,
‎deci îmi zic: „Bun… unde sunt sportivii?
‎Unde sunt sportivii?” ‎Îl văd pe Charles Barkley.
‎„Tovarășul meu!”
‎Și…
‎Îl văd pe Charles Barkley, vorbim puțin…
‎Sună un clopoțel, ‎trebuie să te uiți la divertisment.
‎Eram eu, Charles Barkley și Jay-Z,
‎într-o încăpere, la divertisment.
‎Primul a fost Herbie Hancock,
‎a fost uimitor…
‎Pe urmă Stevie Wonder ‎i-a luat microfonul lui Herbie Hancock.
‎Și a început să cânte de-ale lui, ‎dar puțin mai oarbe.
‎Pricepi? Puțin mai…
‎Cu puțin mai mult…
‎Pricepi?
‎- Deci Stevie… ‎- Nota, am plecat!
‎Stevie a fost la Casa Albă ‎mai des ca majoritatea președinților.
‎Deci, când ți se pare ‎că nu știe unde merge, minte.
‎A fost acolo la vreo nouă președinți.
‎Așa că…
‎Stevie cânta, eu și Jay-Z ne-am întristat,
‎am înțeles că n-o să interpretăm vreodată ‎la Casa Albă.
‎- Da. ‎- N-o să zică niciodată…
‎Jigga, cum naiba mă cheamă?
‎- N-ai să vezi. ‎- Nu văd cum.
‎N-ai să vezi. Nu cu un…
‎- Abia am avut un președinte de culoare. ‎- Corect.
‎La al 12-lea de culoare ‎poate fi o întâlnire Wu-Tang,
‎dar nu…
‎- Nu acum. ‎- Nu acum. N-ai să vezi.
‎Nu cât avem o singură cifră ‎la președinți de culoare.
‎Așa că…
‎Apoi a început petrecerea,
‎cânta Quest, era grozav.
‎Dansam, o grămadă de persoane de culoare ‎dansau pe rupte.
‎E uimitor. ‎Într-un loc construit de sclavi.
‎Nu? Într-o casă în care…
‎Cei de culoare se bucurau de Casa Albă.
‎Pur și simplu uimitor. ‎Sasha, Malia și cuplul Obama
‎își luau rămas-bun de la oameni, chestii.
‎Și, pe când ieșeam din Casa Albă,
‎m-am uitat pe perete și am văzut ‎un portret al lui George Washington
‎căruia îi curgea o lacrimă din ochi.
‎Ca…
‎Chris Rock!
‎Da.
‎Vă rog, luați loc.
‎Așezați-vă curul pe scaun.
‎Lăsați-mă să încep spectacolul.
‎E minunat să fiu în Brooklyn.
‎Locul din care sunt.
‎Bed-Stuy, reușești sau mori.
‎Nu? Casa lui Biggie și a lui Jay.
‎M-am întors, da. Sunt în cartier.
‎Cu cât se schimbă treaba, ‎cu atât rămâne mai la fel.
‎Azi mă plimb pe-aici, mă uit și mă-ntreb…
‎Ai zice că polițaii ‎mai împușcă uneori câte un puști alb,
‎doar ca să dea bine.
‎Ai zice că tot la două luni
‎se uită în calendarul cu negrotei morți ‎și zic:
‎„O, Doamne, am ajuns la 16. ‎Trebuie să împușcăm repede un alb.”
‎„Pe care?”
‎„Pe primul care cântă Cardi B.”
‎Corect. Zău așa, ‎vreau să trăiesc într-o lume
‎cu egalitate pe bune.
‎Într-o lume în care sunt împușcați ‎la fel de mulți puști albi
‎în fiecare lună.
‎O lume egală.
‎Vreau să văd la TV mame albe plângând,
‎alături de Al Sharpton…
‎Să zică: „Vrem dreptate pentru Chad.
‎Vrem dreptate pentru Chad.
‎Se întorcea ‎de la antrenamentul de raquetball.
‎Dacă nu e dreptate, nu e potol.”
‎Unii o să zică: „Haide, Chris.
‎Dai prea tare în polițai.
‎Ești vedetă. Sigur te lasă în pace.
‎Sigur sunt drăguți cu tine. Ești vedetă.”
‎Da, sunt faimos.
‎Dar nu așa faimos ca Michael Jackson.
‎Nu sunt faimos de departe.
‎Faima mea stă pe-aproape.
‎Când mă văd polițaii pe stradă,
‎zic: „Negrotei… Un negrotei…
‎Hei, e Chris Rock!
‎Tipule, ești haios! ‎Îmi place ‎Pootie Tang.”
‎E ciudată rău.
‎Chestia cu polițaii.
‎Ca persoană de culoare, ai… ‎Mai ales ca persoană de culoare matură.
‎Am o relație ciudată cu polițaii.
‎Pe de o parte, sunt de culoare, ‎deci zic: „La naiba cu poliția!”
‎Pe de altă parte, am o proprietate.
‎Dacă îmi intră cineva în casă,
‎nu sun gangsterii.
‎„Hei, bandiților, ‎îl trimiteți pe Little JJ?
‎E deja aici?
‎Scuze.”
‎Uitați care-i treaba cu polițaii.
‎E greu să fii polițist. ‎E al naibii de greu.
‎Sincer, cred că nu sunt plătiți suficient.
‎Cred că nu primesc destui bani,
‎și primești cât ai plătit.
‎Dar care-i chestia…
‎Când poliția împușcă ‎un nevinovat de culoare,
‎toți zic aceleași lucruri.
‎Gen: „Ei bine, nu toți fac așa. ‎Doar uscăturile.
‎Doar câteva uscături.”
‎Uscături? Ce nume drăguț pentru „ucigaș”.
‎Zici: „De unde l-au scos? ‎«Uscătură.» Sună aproape drăguț.”
‎Am avut o uscătură.
‎Era nașpa.
‎Dar nu m-a sugrumat.
‎Uitați care-i treaba.
‎Știu că e greu să fii polițist. Știu.
‎Știu că e periculos să faci asta. ‎Știu, da?
‎Dar în unele slujbe ‎nu pot exista uscături.
‎În unele toți trebuie să fie buni.
‎Ca în cazul piloților.
‎Nu?
‎Liniile aeriene nu zic: ‎„Mai toți piloții noștri aterizează.
‎Avem câteva uscături cărora le place ‎să se zdrobească de munți.
‎Fiți înțelegători.”
‎Da. Chestia cu poliția n-o să înceteze.
‎Rasismul nu dispare. Niciodată.
‎E rețeta americană.
‎Aveau anunțuri ‎pe care scria „Numai pentru albi”.
‎Aveau și unele pe care scria ‎„Intrarea negrilor interzisă”.
‎Acum a apărut ceva nou.
‎Se numește „prețuri”.
‎Prețurile sunt noua metodă de separare.
‎Hotelul Four Seasons nu zice ‎„Intrarea negrilor interzisă”.
‎Dar un apartament de 4.000$ pe noapte ‎sigur face asta.
‎Îți rezolvă imediat problema cu negroteii.
‎Prețurile sunt noua metodă de segregare.
‎Whole Foods nu spune ‎„Intrarea negrilor interzisă”.
‎Dar o portocală de șapte dolari ‎o zice clar.
‎Nu vor să-mi vadă curul colorat pe-acolo.
‎Câțiva albi zic: „Nu ne vor nici pe noi.”
‎Să-i ia naiba, aleg Half Foods.
‎America e o nebunie.
‎Trebuie să-ți pregătești copiii ‎să înfrunte omul alb.
‎Dacă nu, ai dat-o în bară ca părinte.
‎Eu îi pregătesc pe ai mei pentru omul alb
‎de când s-au născut.
‎Încă dinainte să se nască
‎îi pregăteam pentru întâlnire.
‎Acasă nu facem ‎exerciții pentru caz de incendiu,
‎ci pentru caz de albi.
‎De când mi s-au născut copiii,
‎îi pregătesc să dea piept cu omul alb.
‎Tot ce am alb în casă
‎e ori fierbinte, ori greu, ori ascuțit.
‎Să știe copiii că, atunci când ceva e alb,
‎ei trebuie să se gândească bine.
‎Să reflecteze.
‎„Șervețelul ăsta, bun. ‎Să mă șterg cu el la gură,
‎sau tocmai asta vrea Albișor să fac?”
‎De când s-au născut, tot ce am în casă
‎arde, e greu sau e ascuțit.
‎Dacă se așază pe un capac de veceu alb, ‎le ia curul foc.
‎„Tată, mă arde curul.”
‎„E alb, tâmpito. Asta face Albișor.
‎Îți dă arsuri la cur.
‎Ai grijă!”
‎Când erau mici,
‎le dădeam costumașe albe ‎de 70 de kilograme.
‎„Tati. Chestia asta e tare grea.
‎E așa de grea. Doare. ‎Nici nu pot să stau în picioare.
‎Nu pot să stau în picioare.”
‎„E alb, tâmpito! Alb!
‎Asta face Albișor. Îți rupe cocoașa.”
‎La zilele de naștere ‎le dădeam înghețată de vanilie
‎cu cioburi în ea.
‎„Tati, îmi sângerează limba.”
‎„Trebuia să alegi cu ciocolată.”
‎Credeți că glumesc.
‎Sunt dur. Rău de tot.
‎Am fete, trebuie să fiu dur.
‎Dacă ai un băiat de culoare, ‎e suficient să-i tragi una.
‎Cum se trezește, îi zici: ‎„'Neața, negroteiule.”
‎Dacă ai un băiat de culoare ‎și nu-l pocnești
‎se numește „abuz”.
‎Așa e, zău.
‎Unii zic că adolescenții de culoare ‎sunt o specie pe cale de dispariție.
‎Dar nu e adevărat.
‎Speciile pe cale de dispariție ‎sunt protejate de guvern.
‎Da. Trebuie să-ți caftești fiul ‎dacă e de culoare.
‎Să-i tăbăcești fundul.
‎E important să respecte instrucțiunile.
‎Fiindcă lumea e distrusă.
‎Avem un sistem justițiar distrus.
‎Sistem separat pentru negri, ‎albi, bogați, săraci.
‎Trăim într-o țară în care doi oameni ‎pot comite fix aceeași infracțiune,
‎în același loc, la aceeași oră,
‎dar primesc pedepse diferite.
‎Da.
‎Sistemul de justiție din America ‎ar trebui să fie ca Walmart.
‎Fix ca Walmart.
‎Să zică: „Dacă găsești altundeva ‎o pedeapsă mai mică, punem noi diferența.
‎Puștiului alb i-au dat ‎doi ani la kilogram.”
‎„Merge, o iau.”
‎Polițiștii împușcă tipi.
‎Avem probleme cu polițiștii,
‎cu prețurile,
‎cu armele.
‎Chestia cu armele n-are nicio soluție.
‎Controlul armelor. ‎N-o să existe niciodată control.
‎Bine? Vorbește tu mult despre asta ‎și o să fii împușcat.
‎O să primești un glonț în cur.
‎Un motiv e acela ‎că tuturor ne plac armele.
‎Le iubim. Am și eu armă.
‎Exact, comic cu armă.
‎Nu râd.
‎Da, nu ne pasă.
‎America nu vrea interzicerea armelor.
‎Dacă ciuruiești o biserică, ‎nu-i pasă nimănui.
‎Ciuruiești o școală, nu-i pasă nimănui.
‎Dacă e cinematograf? ‎„Trebuia să se uite la Netflix.”
‎Exact. Legislația armelor ‎n-o să se schimbe niciodată.
‎Dacă e împușcat careva, vezi la televizor,
‎te uiți, dar nu auzi decât clișee.
‎Nu?
‎Cincizeci, șaizeci, ‎atâția și atâția morți.
‎Vine careva și spune:
‎„Nu putem schimba legislația, ‎oamenii au nevoie de dreptul de a vâna.
‎Trebuie să vâneze.” „Pe bune?”
‎Așa de importantă e vânătoarea? ‎Am vânat și eu.
‎Vânam cu bunicul în Carolina de Sud ‎când eram copil.
‎La o vânătoare cu bunicul ‎am împușcat un iepure.
‎Am plâns.
‎Bunicul m-a făcut „poponar”.
‎Și e pastor.
‎Orice-ar fi, legislația privitoare la arme ‎nu se schimbă.
‎O să împuște 100 de oameni în Vegas.
‎Și cineva apare la TV și începe vorbăria:
‎„Știți ce? Armele nu ucid oameni, ‎oamenii ucid oameni.”
‎Asta o să zică. ‎Sunt împușcați 100 de oameni
‎și cineva zice că nu armele i-au ucis,
‎ci oamenii.
‎„De fapt, dacă trăgătorul avea cuțit,
‎putea să înjunghie mortal 100 de oameni.”
‎Asta spun.
‎Chiar zic căcaturi dintr-astea.
‎La televizor.
‎Putea să înjunghie 100 de oameni?
‎Fiți atenți aici.
‎Dacă se întâmplă vreodată ‎să fie înjunghiați 100 de oameni
‎la aceeași oră,
‎în același timp, de aceeași persoană,
‎știți ce înseamnă asta?
‎Nouăzeci și șapte meritau să moară.
‎Adică… au stat și s-au uitat?
‎„Căcat, l-a înjunghiat pe unul.
‎Pe încă unul.
‎Se apropie.
‎M-a înjunghiat.
‎Nu mă așteptam.
‎A înjunghiat o doamnă din spatele meu.
‎Un nebun care înjunghie.
‎Cred că de asta i se zice Junghi.”
‎N-o să schimbe legislația.
‎Dar te uiți la știri și auzi:
‎„Ei bine, nu putem schimba legislația,
‎pentru că americanii au dreptul ‎să-și apere casa.”
‎Fiecare american ‎are dreptul să-și apere casa.
‎Așa e, au dreptate.
‎Dar n-ați observat ‎că dintre cei care trag în mulțime
‎aproape niciunul nu are casă?
‎Toți trăiesc cu părinții.
‎Legea trebuie schimbată. ‎Uitați ce cred eu…
‎Dacă vrei să ai armă ‎în Statele Unite ale Americii,
‎ar trebui să faci o ipotecă.
‎Exact. Ca să treci printr-un control.
‎Dacă ai scor de credit 739, ‎n-o să ucizi pe nimeni.
‎Ipoteca te face să te porți corect.
‎De câte ori ‎ați fost pe punctul să demisionați?
‎Pregătiți. Ați zis: ‎„Nu mai suport căcatul ăsta.
‎Ăștia nu știu să mă folosească.
‎Îmi irosesc abilitățile.
‎Am prea multă minte pentru ei. ‎Mâine mă duc
‎și-mi dau demisia.”
‎Intri și te gândești că o să demisionezi,
‎dar îl vezi pe șef și-ți zici: ‎„Afurisita de ipotecă.
‎O să mai stau 30 de ani aici.
‎Dacă am noroc.”
‎Dacă ai ipotecă, te porți cum trebuie.
‎De câte ori nu v-a venit ‎să-i spargeți fața unuia de la muncă?
‎Să-i ardeți… Da, nu sunt singurul.
‎Să-l trosniți până se cacă pe el. ‎V-ați zis:
‎„Nu pot să cred ‎că dobitocul ăsta îmi vorbește așa.
‎Mâine îl bat de se cacă pe el.”
‎Începi cu niște flotări.
‎Bagi mâna în untură.
‎„Îl trosnesc cu o mână crocantă.
‎O să am un strat crocant pe mână
‎când îl pocnesc pe dobitoc.
‎Aș putea să-l pocnesc picant.”
‎Înmoi mâinile în sos iute.
‎Și, când să-l trosnești pe dobitoc,
‎te duci la el, faci…
‎„Ai noroc, tocmai caut o refinanțare.”
‎Așa e. Ipoteca te face să fii corect.
‎Nu există soluție mai bună ‎ca o ipotecă bună.
‎Dacă ai o ipotecă bună,
‎ți-a pus Dumnezeu mâna-n cap.
‎O să întrebați ce e aia „ipotecă bună”.
‎Una care-ți permite să-ți trăiești viața.
‎Să faci chestii, să vizitezi, ‎să cumperi căcaturi.
‎Dacă ai o ipotecă de-asta,
‎Dumnezeu îți luminează calea.
‎Dar dacă ai una proastă…
‎iadul ți se pare o glumă
‎pe lângă ea.
‎Vă-ntrebați ce e aia „ipotecă proastă”.
‎Ei bine, o ipotecă proastă ‎e cea care nu-ți permite să mai faci nimic
‎în afară de plata ratelor.
‎Aia e o ipotecă proastă.
‎Nu poți să te duci nicăieri,
‎nu poți nici să vii la spectacolul ăsta.
‎Te uiți la ‎Delirious ‎pe videocasetofon.
‎Exact.
‎Când ai o ipotecă proastă,
‎te duci la pensat în rate.
‎„Fă-mi-o pe stânga acum,
‎și în vreo trei săptămâni ‎poate vin s-o faci și pe aia dreaptă.
‎Poate.
‎Nu știu dac-o să am bani.
‎Vreau să dau pe la Whole Foods.
‎Chestii scumpe.”
‎O ipotecă nașpa, de tip Suge Knight.
‎Casa se uită la tine și zice:
‎„Unde-s banii mei, jigodie?
‎Ești viețaș, dobitocule!”
‎Nu te distruge nimic ‎așa cum o face ipoteca proastă.
‎Ești ca dependenții de metamfetamine.
‎Iar casa e distribuitorul.
‎Zici: „Te rog, încerc să repar beciul.
‎Fac orice. Ți-o sug.”
‎Dacă ai o ipotecă din aia, ‎pleacă din casă!
‎Nu e rușine să stai cu chirie.
‎Închiriază, tâmpitule!
‎Mă bucur că sunt aici.
‎Că m-am întors.
‎Am fost ocupat. Foarte ocupat.
‎„Unde-ai fost?”
‎Am fost ocupat. Am crescut copii.
‎E o slujbă.
‎Să încerci să-i crești.
‎Uneori mă uit la știri și oamenii sunt…
‎Când e vreo nebunie, ceva rasist, ‎lumea zice:
‎„Ei bine, copiii…
‎Copiii nu…
‎Nu s-au născut rasiști.
‎Trebuie învățați să urască.”
‎Oamenii ăștia zic mereu ‎că ne naștem iubitori.
‎„Trebuie învățați să urască.”
‎N-am auzit niciodată o prostie mai mare.
‎Copiii sunt cei mai rasiști, sexiști, ‎homofobi și răi dobitoci
‎de pe fața Pământului.
‎Nu-ți înveți copiii să iubească.
‎Să-i crești înseamnă să scoți ura din ei.
‎Asta-i tot.
‎Copiii sunt niște dobitoci răi de tot.
‎Ce… Ești…
‎Când era mică, fiică-mea zicea:
‎„Tati, doamna aia mă sperie. ‎Sunt tare speriată.
‎Doamne, tati! E un monstru.”
‎Îi ziceam: „Nu, Lola, e asiatică.
‎Termină, obrăznicătură rasistă ce ești!”
‎„Tati, omul ăla are antene. ‎O să mă mănânce. E înspăimântător.”
‎„Sunt codițe împletite, Lola. Termină!”
‎Copiii sunt al naibii de răi.
‎Faceți mișto de mine?
‎Când avea doi ani, ‎fiică-mea își mușca tovarășii
‎de la locul de joacă.
‎Credeți că am învățat-o eu?
‎Nu, așa îi venea de la natură.
‎A ieșit din pântec ca Wolverine.
‎Făcea copiii bucăți.
‎Copiii sunt îngrozitori.
‎Preșcolarii sunt răufăcători ‎băutori de lapte.
‎Așa că…
‎„Copiii trebuie învățați să urască.” ‎Fugiți naibii de-aici!
‎Eram cu fiică-mea, ‎anul ăsta a început liceul.
‎Cea mare e la liceu, da.
‎I-am dat să mănânce, ‎n-am lăsat-o de capul ei, și acum…
‎A început liceul.
‎M-am dus cu ea ‎la cursurile de orientare pentru boboci.
‎Ați fost la așa ceva?
‎Cel mai plictisitor lucru ‎pe care-l poți face cu copiii.
‎Stai într-o sală, ca asta,
‎alături de două mii de puști,
‎și vin niște vorbitori ‎care pur și simplu îi mint pe copii.
‎Toată ziua se întâmplă numai asta. ‎Vin unii
‎și îi mint pe copii cu privire la viitor.
‎Stăteam acolo, a venit o doamnă și-a zis:
‎„Copii, să știți ‎că puteți deveni orice vă doriți.
‎Puteți deveni absolut orice vă doriți.”
‎Mi-am zis: „Cucoană, de ce-i minți?
‎S-ar putea ca vreo patru ‎să devină ce vor ei.
‎Dar ceilalți două mii ‎mai bine-ar învăța să sudeze.
‎Ce naiba! Îi văd și eu.
‎Am numărat deja 60 de șoferi Uber.
‎Pot deveni orice-și doresc.” ‎Mai taci dracului!
‎Serios? Pot deveni orice-și doresc?
‎Tu cum de ești adjuncta directorului?
‎Asta ai visat?
‎Te îmbrăcai ca o directoare-adjunctă ‎când erai mică?
‎Îți puneai pălăriuța de adjunctă?
‎Spune-le puștilor adevărul.
‎Spune-le adevărul de căcat!
‎Zi: „Copii… Fiți atenți aici.
‎Puteți deveni orice, ‎dacă vă pricepeți la chestia aia
‎și se fac angajări.
‎Chiar și așa, e bine dacă știi pe cineva.”
‎Stăteam acolo, în școală, ‎și urmăream porcăria.
‎Mi-am dat seama că nu e în regulă ‎chestia asta cu orientarea.
‎Am copii de culoare.
‎Stăteam și-mi ziceam: ‎„Nu mi se pare în regulă.”
‎Au nevoie de orientări separate.
‎Pentru cei de culoare, pentru albi, ‎gay, hetero, mexicani și tot așa.
‎Fiindcă puștii de culoare…
‎Te pregătești să dai piept ‎cu o cu totul altă lume.
‎Am fete de culoare. Trebuie pregătite ‎să dea piept cu albii.
‎Trebuie să le pregătesc pentru America.
‎Exact. Nu pentru albii ‎care au venit aici astă-seară.
‎Voi sunteți buni.
‎Sunteți tari. Atenție,
‎toți banii ‎dați de voi astă-seară pe bilete ajută
‎fete de culoare să urmeze școli private.
‎Dacă întreabă careva ce-ați făcut, ziceți: ‎„Am schimbat ceva.”
‎Acum vreo doi ani făceam un film
‎și unul care mă teroriza în școală ‎asigura paza în platou.
‎La naiba!
‎Unul care într-o zi m-a întors ‎cu capul în jos, la propriu,
‎și m-a scuturat, ca să-mi cadă banii.
‎Și filmam o scenă… ‎Era în ‎În sfârșit celebru.
‎M-am uitat la el și mi-am zis: ‎„Ăla e B?” O să-i spun doar B.
‎A dat din cap că da… Îi era cam rușine.
‎I-am aruncat o privire gen: ‎„Salut, sper că o duci bine.
‎Ai grijă.”
‎Și am continuat, ‎n-am zis: „Scoateți-l din platou.
‎Concediați-l!”
‎Păcatul lui l-a pedepsit. ‎Putea să fie prietenul meu.
‎- Da. ‎- Știți ce zic?
‎Putea să vină în rulotă, ‎să ne uităm la ‎Nașul.
‎Faptul că a trebuit să stea o zi întreagă
‎și să se uite la ce fac eu acolo…
‎Eu regizam un film.
‎Și a văzut cum m-am desfășurat glorios.
‎Era așa de aproape de mine, ‎și totuși, al naibii de departe.
‎- Te-ai răzbunat. ‎- Nu?
‎N-a trebuit să fac ceva. ‎Ați văzut ‎Bugs Bunny?
‎- Bugs Bunny? ‎- Da.
‎Când se înfuria Elmer cel mai rău ‎pe Bugs Bunny?
‎Nu când era pocnit în față cu nicovala,
‎nici când lua o piatră în cap.
‎Când se înfuria cel mai rău?
‎Când îl pupa Bugs Bunny.
‎Da, așa e.
‎Atunci o lua razna.
‎Când cineva vă face ceva, pupați-l.
‎Eram la școală…
‎și doamna a vorbit iar.
‎A zis: „Să știți că în școala asta ‎nu vă terorizează nimeni.
‎Avem o întreagă politică.
‎Nu permitem așa ceva.
‎Golanii sunt exmatriculați imediat.”
‎În clipa aia ‎am vrut să-mi iau fiica de-acolo.
‎Îmi ziceam: „Ce educație de căcat e asta?”
‎Școala ar trebui ‎să te pregătească pentru viață.
‎În viață există dobitoci.
‎Trebuie să înveți cât mai repede ‎cum să te porți cu ei.
‎Doamne ferește să afli pe la 30 de ani ‎că nu toți oamenii sunt cumsecade.
‎De lecția asta ai nevoie devreme.
‎Știu, am zis că fiul de culoare ‎trebuie pocnit,
‎dar, pe cuvânt, ‎cred că toți ar trebui pocniți.
‎Preferabil de către alt puști.
‎Fiindcă, după ce-ți iei una în freză,
‎înveți să vorbești cu oamenii.
‎Înveți tonul.
‎Mulți dinți au zburat din cauza tonului.
‎Așa e. Una dintre problemele lumii
‎este că prea mulți părinți ‎le spun copiilor cât sunt de deosebiți.
‎Puștii ăștia duși cu zăhărelul ‎umblă azi pe stradă
‎și se cred deosebiți.
‎Merg pe stradă și vine câte-un puști:
‎„Bravo, Chris. Ești comic. ‎Îmi plac materialele tale.”
‎„Sunt «domnul Rock», dobitocule.”
‎Nu le mai spuneți copiilor ‎că sunt deosebiți.
‎Poate sunt așa pentru voi.
‎Dar nu și pentru mine. Nu ține, cu mine.
‎În fiecare zi, înainte să plece la școală,
‎chem fetele și le zic: ‎„Lola, Zahra, atenție!
‎După ce ieșiți pe ușa asta, ‎nimeni nu dă doi bani pe voi.
‎Nimeni din lume nu dă doi bani pe voi.
‎Nimeni nu vă consideră drăguțe, deștepte,
‎nimănui nu-i pasă ce credeți,
‎nimeni de pe Pământ,
‎dincolo de ușa asta, ‎nu dă doi bani pe voi.
‎Nimeni.
‎Chiar și unii de prin casă
‎sunt cam indeciși.”
‎Avem nevoie de huligani.
‎Cum să ai o școală fără huligani?
‎Ăștia fac jumătate din treabă.
‎Așa e.
‎Profesorii fac jumătate, ‎huliganii, cealaltă jumătate.
‎Și asta e jumătatea ‎care o să-ți prindă bine la maturitate.
‎Zău așa. ‎Cui îi pasă că știi să programezi…
‎dacă începi să plângi ‎că nu te-a salutat șeful?
‎„Ești un pămpălău. ‎Cară-te naibii de aici.”
‎Sunt sătul de căcaturile astea.
‎Avem nevoie de huligani!
‎Cine o să rezolve problemele lumii?
‎Cine să atace încălzirea globală?
‎Cine să vindece cancerul?
‎Cine să eradicheze sărăcia?
‎Știți cine o s-o facă?
‎Un puști cu fundul tăbăcit de un huligan.
‎Zău așa.
‎Știți ce înseamnă ‎„tocilarii conduc lumea”?
‎Așa a fost dintotdeauna ‎și așa o să rămână.
‎N-am primit niciodată un cec ‎de la unul mai înalt ca mine.
‎Și nu-s așa de înalt.
‎Mersi mult, dle Weinstein.
‎Așa merge treaba. Huliganii conduc… ‎Avem nevoie de ei.
‎Avem nevoie.
‎Credeți că la liceu ‎colegii erau drăguți cu Bill Gates?
‎„Gates, căcănar cu față de Charlie Brown.”
‎„Du-te naibii, Gates, ‎aragaz cu patru ochi.”
‎„Du-te-n mă-ta cu Windows-ul tău, ‎dobitoc cu strungăreață.”
‎„Cretinule, te bat de te caci pe tine.”
‎„Gatesică, ești mai prost ca o pisică.”
‎Credeți că puștii din liceu ‎erau drăguți cu Mark Zuckerberg?
‎„Hei, Zuckerbou.”
‎„Zuckerbou, căcăzucker, ‎să mă pupi în zuckercur,
‎căcăzucker,
‎sugezucker.”
‎A făcut Facebook după ce i-a futut careva ‎o carte peste ochi.
‎L-a inventat doar ca să-și facă prieteni.
‎Avem nevoie de huligani.
‎Diamantele sunt obținute cu presiune, ‎nu cu îmbrățișări.
‎Îmbrățișați niște cărbune, ‎să vedeți ce iese.
‎O cămașă murdară.
‎Huliganii sunt fertilizatorul ‎care îi ajută pe cei buni să crească.
‎Dacă vrei flori frumoase, ‎ai nevoie de bălegar.
‎Vă zic, avem nevoie de huligani.
‎De asta sunt atâția copii grași ‎în școală azi.
‎Nu le mai fură nimeni banii de gustare.
‎Știți ce cumpără cu banii ăia?
‎Extra-gustări.
‎Ne trebuie huligani.
‎Urăsc când lumea zice
‎că huliganii online sunt și mai răi.
‎Tăceți!
‎N-am auzit de persoane ‎aruncate online pe scări.
‎Nici de cineva bombardat ‎cu o pungă de pișat virtuală.
‎Avem nevoie de afurisiți.
‎Ce naiba! Așa a ajuns Trump președinte.
‎Exact așa s-a întâmplat.
‎Am scăpat de huligani,
‎a apărut un huligan adevărat, ‎și nimeni n-a știut cum să-l ia.
‎Încerc să-mi fac ordine în viață.
‎Să aduc puțină religie în viața mea.
‎Doar puțină.
‎Puțintică.
‎Religia e ca sarea.
‎Un praf e bun, dar, dacă pui prea multă, ‎s-a dus naibii mâncarea.
‎Practic, încerc să-L găsesc pe Dumnezeu ‎înainte să mă găsească El pe mine.
‎Nu te găsește la momentul potrivit.
‎Nu ai locuri bune la un meci Knicks,
‎ți-o freacă Halle Berry
‎și apare Dumnezeu.
‎„Ce-ți mai mângâie ciolanul!
‎E făcută de Mine. Ca și ciolanul tău. ‎Savurați meciul.”
‎Dumnezeu n-apare în situații de-astea.
‎Nu, El apare ‎după ce ai fost violat în pușcărie.
‎Închis pentru amenzi de circulație.
‎Dacă ajungi acolo pentru crimă ‎și te violează careva,
‎zici: „Ei bine, cred că o meritam.
‎Am omorât pe cineva. ‎Acum altcineva îmi omoară curul.
‎Dă-i mai tare!”
‎Dar, dacă ai ajuns pentru amenzi neplătite
‎și te fute careva în cur,
‎zici: „Trebuia să-mi iau mașina de-acolo.
‎Unde mi-a fost capul?
‎Credeam că e Vinerea Mare.
‎Dar ăștia tot mută Paștele.”
‎Încerc să-L găsesc pe Dumnezeu ‎până nu mă găsește El.
‎Dar e foarte greu, ‎fiindcă sunt un mare căcănar.
‎Încerc să fiu bun, dar sunt un căcănar.
‎Deunăzi i-am dat unui boschetar ‎cinci dolari.
‎O faptă bună, chipurile.
‎Dar nu i-am dat cinci dolari pentru el,
‎i i-am dat pentru mine.
‎Exact. Ați dat ceva sau ați făcut un bine
‎sperând că Dumnezeu bagă de seamă?
‎Practic, încercam să stimulez ‎o binecuvântare.
‎Îi dădeam prăpăditului niște bani, ‎dar mă uitam la Dumnezeu,
‎ziceam: „Doamne, ia uite, sunt un om bun.
‎Aruncă lumină asupra mea.”
‎Sunt așa de căcănar, că în ziua aia, ‎indiferent cu cine am vorbit,
‎am strecurat în conversație ‎faza cu cei cinci dolari.
‎Indiferent despre ce era vorba.
‎„L-ai văzut pe LeBron?”
‎„Nu, îi dădeam niște bani unui boschetar.
‎N-am avut timp.”
‎Mă laud că i-am dat cinci dolari.
‎Dar aveam 400 în buzunar.
‎Am ignorat bancnotele mari ‎și i-am dat una mică.
‎Am zis: „Nu, nu asta. Nici vorbă.
‎Nu, asta nu e pentru tine.
‎E pentru stripteuze, mai încolo.”
‎I-am dat suficient ‎cât să-și ia ceva de la McDonald's,
‎dar fără nimic de băut.
‎„Ia-ți un burger… fără băutură.”
‎Încerc să-L găsesc pe Domnul ‎până n-o face El.
‎Sunt un terminat.
‎La știri găsești religie cu lopata.
‎Ne uităm întruna, și întotdeauna
‎vorbesc despre extremiști religioși.
‎Suntem în război cu extremiștii.
‎Ce e un extremist religios?
‎Extremistul religios e o persoană ‎care crede extrem în Dumnezeu.
‎Vi se pare că credeți în Dumnezeu, ‎dar ei cred extrem în Dumnezeu.
‎Zic: „Dumnezeu se întoarce miercuri, ‎la două jumate.
‎Am bilete.
‎Cântă Fantasia în deschidere.
‎Cică trece și Charlie Wilson.”
‎Exact, extremiștii religioși ‎cred extrem în Dumnezeu
‎și din când în când aruncă ceva în aer.
‎Ceea ce e ciudat, dacă te gândești.
‎Fiindcă crezi cu adevărat,
‎crezi că Dumnezeu a făcut ‎Pământul, Luna, stelele, Soarele.
‎Crezi că e ‎cea mai puternică ființă din univers.
‎Dacă Dumnezeu ‎e cea mai puternică ființă din univers,
‎de ce-ar avea nevoie de ajutorul tău?
‎Ce tâmpenie e asta?
‎Și… Exact.
‎Uitați care-i treaba.
‎Cred că actul de a-L ajuta pe Dumnezeu ‎e un sacrilegiu.
‎Dacă ți se pare că poți să-L ajuți, ‎atunci nu crezi în El.
‎Da. Dacă ai crede cu adevărat, ‎ai crede și gata.
‎Ia fiți atenți! ‎N-am mai fost la biserică de zece ani.
‎Asta înseamnă să crezi în Dumnezeu.
‎Vă duceți săptămânal fiindcă nu credeți.
‎A venit Dumnezeu?
‎Încerc să-L găsesc ‎înainte să mă găsească El.
‎Altă nebunie cu extremiștii religioși: ‎călătoria cu avionul.
‎Au stricat tot.
‎Mai știți ce distractiv era?
‎Aveai avion la 12.00, ‎plecai de-acasă la 11.30.
‎Și îl prindeai.
‎Mai știți că puteai s-o iei pe bunica ‎de la poartă?
‎Exact. Acum, până ajunge la tine,
‎are un infarct la activ.
‎E moartă, se învârte pe banda de bagaje.
‎„A cui e bunica moartă?”
‎Și e atâta pază, te caută și în pantofi,
‎îți iau șamponul.
‎De când a devenit șamponul periculos?
‎Îți iau șamponul, treci prin filtru
‎și pe urmă ți-l vând ‎la magazinul de cadouri.
‎Uneori încearcă ‎să ți-l vândă chiar pe al tău.
‎Îmi recunosc șamponul imediat.
‎M-am săturat de atâta pază.
‎Ar fi bună o companie ‎pentru cei cărora nu le pasă.
‎O companie…
‎Una în care nu există niciun paznic,
‎pentru cei care se grăbesc
‎și sunt dispuși ‎să-și ia viața în propriile mâini.
‎De asta e nevoie.
‎Pentru așa ceva aș da 50$ în plus.
‎Să-i zică Risky Airlines.
‎Exact. Risky Airlines, ‎musulmanii au reducere 50%.
‎Primești loc de picioare ‎în funcție de lungimea bărbii.
‎Nici nu le trebuie bilete.
‎Îți ștampilează mâna, ca la club.
‎Zici: „Am fost deja înăuntru.”
‎„Risky Airlines, ‎toți piloții noștri sunt uscături.”
‎Zău așa. Încerc să-L găsesc pe Dumnezeu ‎înainte să mă găsească El.
‎Mâine e duminică.
‎Îmi place să mă trezesc duminica
‎și să mă uit la predicatori.
‎Ador să-i ascult. E ca și cum…
‎Cel mai tare e T.D. Jakes.
‎Creflo Dollar.
‎Joel Osteen.
‎Îi ascult pe toți. Am o întrebare…
‎De ce e Dumnezeu tot timpul falit?
‎Trece prin greutăți financiare…
‎de cam multă vreme.
‎Ce naiba?
‎Are o ipotecă proastă? Ce…
‎Ce se întâmplă?
‎Cine-i plătește taxele, Wesley Snipes?
‎Ce se petrece? Nu înțeleg.
‎Diavolul nu e falit.
‎El aduce ploaia la clubul de striptease.
‎Diavolul nu zice niciodată la TV
‎că răul trebuie sponsorizat.
‎Nicidecum. Dar iubesc religia.
‎Îmi place să mă uit la ea, s-o studiez.
‎Chestia mișto e că oricui te rogi,
‎oricât de mult studiezi,
‎fiecare religie are o premisă de bază,
‎o idee primară ‎care nu lipsește din niciuna.
‎Și premisa asta e „Dumnezeu nu greșește”.
‎În toate religiile. La toți.
‎„Dumnezeu nu face…
‎greșeli.
‎Spun că Dumnezeu…
‎nu face…
‎greșeli.”
‎Nu face greșeli?
‎Asta e… În regulă.
‎E o afirmație cam hazardată.
‎Nu face greșeli?
‎Ați citit Biblia?
‎Ce zice că s-a întâmplat în a șaptea zi?
‎„Dumnezeu s-a odihnit.”
‎Bun. Pare ciudat ‎ca o ființă perfectă să se odihnească.
‎Să vă întreb ceva.
‎Ați făcut vreodată ceva
‎care v-a ieșit perfect
‎și după aia v-ați odihnit?
‎Vi s-a întâmplat vreodată în viață?
‎Nu!
‎Niciodată nu vi s-a întâmplat, ce naiba!
‎Vi s-a întâmplat doar să faceți ceva,
‎să vă iasă prost
‎și să ziceți: „Să mă odihnesc…
‎înainte s-o stric de tot.”
‎„Dumnezeu nu face greșeli.” Ciocul mic!
‎Face o grămadă de greșeli.
‎Ați văzut porci spinoși?
‎Nu-s de mâncat, nici de luat în brațe.
‎Sunt urâți, lipicioși, se cacă peste tot.
‎Greșeală!
‎Dar nisipurile mișcătoare?
‎Nisip în care poți să te îneci.
‎Te îneci pe uscat.
‎Credeți că a vrut să facă ‎nisipuri mișcătoare?
‎Greșeală.
‎Ați fost în Mississippi?
‎Greșeală!
‎GRE-ȘEA-LĂ!
‎Glumiți?
‎E o grămadă mare de bălegar rasist.
‎Afurisitul Mississippi. ‎Am fost acolo acum două luni
‎și nu mi-am dat seama ce an este.
‎Așa de distrusă e treaba pe-acolo.
‎Ce naiba!
‎Știți cum e Mississippi?
‎Mai știți cum e când te duci în Caraibe?
‎Te duci acolo, aterizezi, ‎te urci în dubiță.
‎Cursa aia…
‎Cursa aia înspăimântătoare…
‎de la aeroport la hotel.
‎Te uiți pe fereastră și zici: „Ce naiba?
‎Ce e cu cloaca asta?
‎O, Doamne!”
‎Vezi copii care-și mănâncă părul.
‎Shabba Ranks înjunghie un câine.
‎Shabba!
‎Oamenii parcă n-au mai văzut mașină.
‎„Roată!”
‎Ajungi la hotel și zici: ‎„În Jamaica e frumos.
‎E așa de frumos. ‎S-o chemăm și pe mama ta.”
‎Căcat.
‎Îți dau o ‎piña colada…
‎și uiți de cea mai lucie sărăcie ‎pe care ai văzut-o.
‎Iei o gură și zici:
‎„Copilașul ăla nu era mort, nu?
‎Abia aștept să urc pe skijet.”
‎Încerc să-L găsesc pe Dumnezeu ‎până nu mă găsește El.
‎Să-mi fac ordine în viață.
‎Am avut o… Ultimii ani au fost aiurea rău.
‎Am avut grijă de copii.
‎Am divorțat.
‎Divorț. Nu…
‎Nu aplaudați la căcatul ăsta ‎dacă nu sunteți avocați.
‎Vă spun eu, ‎nu vreți să treceți printr-un divorț.
‎Am trecut prin iad. Nu vreți așa ceva.
‎Dacă aveți o persoană iubită, ‎țineți bine de ea.
‎Chiar așa. Țineți bine de ea.
‎Implicați-vă.
‎Nu amenințați întruna ‎că vă faceți bagajul.
‎Da. Iubiți sau luați-vă tălpășița.
‎Dacă vreți să plecați, plecați acum.
‎Da, din spectacol. Acum!
‎Despărțiți-vă.
‎Avem cabine de despărțire în foaier.
‎Exact. Dar, înainte să plecați…
‎Asigurați-vă că aveți de ales.
‎Fiindcă unii aveți relații așa de vechi,
‎că nici nu mai știți ce urâți sunteți.
‎Înainte să plecați, ‎scoateți-vă toate hainele,
‎așezați-vă la oglindă și ziceți:
‎„Asta pun pe piață.”
‎Poate aveți nevoie de abdomene ‎sau de terapie.
‎Exact.
‎Iubiți cum trebuie sau cărați-vă!
‎M-ați auzit?
‎Vă spun eu.
‎Dacă aveți o relație,
‎nu trebuie decât să vă futeți ‎și să ieșiți pe undeva.
‎Doar asta trebuie să faceți.
‎Sex și călătorii.
‎Futut și turism.
‎Numai du-te-vino.
‎Atât. Ați înțeles?
‎Lumea zice: „E greu cu relațiile.”
‎Nu, nu e greu.
‎E greu ‎doar când se străduiește unul singur.
‎În doi se mută foarte ușor canapeaua.
‎Unul singur nici n-o clintește.
‎Dacă aveți o relație,
‎dați-mi voie să vă ajut.
‎Încerc să vă ajut, bine?
‎Prima regulă:
‎nu mai concurați.
‎Nu e vreun concurs afurisit.
‎Da.
‎Reușita ei e și a ta, iar a ta e și a ei.
‎Nu mai concurați.
‎Încetați, da?
‎Numărul doi…
‎Într-o relație nu există egalitate.
‎Ziceți: „Suntem egali.” Nu sunteți.
‎Amândoi oferiți servicii.
‎Sunteți în industria serviciilor.
‎Când ai o relație, ești într-o trupă.
‎O afurisită de trupă.
‎Iar când ești în trupă, ‎trebuie să-ți joci rolul.
‎Uneori ești solist vocal, ‎alteori ești la tamburină.
‎Dacă ești la tamburină, cântă cum trebuie.
‎Cântă corect.
‎Cântă cu zâmbetul pe față.
‎Fiindcă nimeni nu vrea ‎un cântăreț la tamburină bosumflat.
‎Dacă ești la tamburină, cântă cum trebuie.
‎Din tot sufletul. ‎„Tamburină, afurisiților!
‎Tamburină, afurisiților!
‎Tamburină, afurisiților!”
‎Cântă ca Tina Turner.
‎Da, ești în trupă.
‎Ca Hall & Oates.
‎Nu știu ce face Oates.
‎Dar Hall n-a avut niciun hit fără el.
‎Vreți să rămâneți împreună.
‎Cum rămâneți împreună?
‎Trebuie să vă futeți.
‎Așa e de simplu. Trebuie să vă futeți.
‎O să ziceți: „Când ne-am cunoscut,
‎ne-am distrat pe cinste, ‎apoi au apărut problemele.”
‎Nu-i așa. N-a apărut nimic.
‎Fiecare problemă pe care o aveți azi ‎exista și când v-ați cunoscut.
‎Dar vă futeați, așa că iertați.
‎Exact. Știai că el nu spală vasele.
‎Dar ți-o trăgea ca lumea.
‎Un târg elegant, pulă contra vase.
‎Îți plăcea să speli vase pentru pulă.
‎Tu știai că ea nu gătește,
‎dar îți lingea boașele.
‎Ziceai: „Linge acolo. Comandăm mâncare.”
‎Trebuie să vă futeți.
‎Trebuie s-o țineți tot așa.
‎Futeți, indiferent ce dispoziție aveți.
‎Să meargă treaba.
‎Nu puteți aștepta să vă ajute Sfântul Duh.
‎Da.
‎Doamnelor, auziți ce spun?
‎Uneori trebuie să sugeți ‎o pulă melancolică.
‎Faceți ce e de făcut.
‎Eu pap păsărică ‎și când n-am chef de nimic.
‎„Nu pot să cred, rezervorul e gol.
‎Nu pot să cred ce igrasie e în beci.”
‎Ce naiba, în 11 septembrie păpam păsărică.
‎Voi unde erați?
‎Trebuie să vă futeți, oameni buni.
‎Am fost căsătorit 16 ani.
‎Șaisprezece. Da, cursă lungă.
‎Hamilton‎ n-o să dureze atât.
‎Am fost căsătorit 16 ani ‎în epoca telefoanelor mobile,
‎adică…
‎cei 16 ani ai mei înseamnă de fapt ‎mai mult decât cei 40 ai părinților mei.
‎În cei 16 ani ai mei ‎am avut mai mult contact cu fosta
‎decât au avut părinții mei în 40 de ani.
‎Gândiți-vă. Tata pleca la muncă la 6.30,
‎venea la 20.30,
‎iar peste zi el și mama ‎nu aveau nicio legătură.
‎Așa erau relațiile.
‎Exact. Copiii puteau să crape,
‎el afla asta abia la întoarcerea acasă.
‎Întreba: „Au murit copiii?
‎Când?” „De vreo opt ore.”
‎„La naiba!”
‎N-aveau nicio legătură. Așa…
‎Relațiile părinților voștri așa erau.
‎Când se întâlneau, obișnuiau să vorbească.
‎Știți de ce?
‎Fiindcă fiecare ‎avea informații de bun-simț
‎utile pentru celălalt.
‎Da.
‎„Iubi, ce-ai făcut azi?”
‎„Albișor nu m-a halit.” „Nici pe mine.”
‎„Te iubesc.”
‎Știți de ce mai vorbeau?
‎Știți de ce? ‎Fiindcă le era dor de celălalt.
‎Chiar le era dor unuia de celălalt.
‎Azi nu mai poți duce dorul cuiva.
‎Sunt toți în buzunar.
‎Sunt cu tine tot timpul.
‎Da. Cum ai ieșit din casă,
‎te sună, primești mesaj, ‎vă vedeți pe FaceTime,
‎primești ceva pe Snapchat,
‎numai comunicații afurisite.
‎După care ea are tupeul să zică: ‎„Nu prea ai chef de vorbă.”
‎„Ce tot spui? Știu tot ce-ai făcut azi,
‎plus ce crede lumea despre asta.
‎Așa e. Am citit comentariile, tâmpito.
‎Ți-am dat cinci aprecieri, vaco! Ce naiba!
‎Ți-am trimis trei zâmbete și o vânătă.
‎Acum scutește-mă!”
‎N-am fost un soț bun.
‎Am fost un distrus.
‎Dependent de pornografie.
‎Da, industrie de miliarde, ‎dar numai eu consumam.
‎Am fost dependent de pornografie și…
‎Întârziam peste tot 15 minute.
‎Unii pot confirma.
‎Știți ce pățești ‎de la prea multă pornografie?
‎Să vă spun eu.
‎Devii un soi de autist sexual.
‎Te alegi cu un autism sexual.
‎Ai probleme mari să privești în ochi ‎și să detectezi indicii verbale.
‎Vrei ca totul să fie număr special.
‎Nu poți să i-o bagi pe gât ‎în fiecare seară.
‎Trebuie să variezi. Joia Gâtlejului.
‎Ce pățești de la prea mult porno?
‎Te desensibilizezi.
‎La început, orice material porno e bun.
‎„Sunt dezbrăcați.”
‎Pe urmă, după ce ești distrus,
‎îți trebuie un cocteil porno perfect
‎ca să ți-o poți freca.
‎Eram un distrus.
‎Îmi trebuiau o asiatică, ‎fundul unei fete de culoare
‎și cuvinte în spaniolă…
‎doar ca să miște pula doi centimetri.
‎Acum sunt bine. Am fost la recuperare,
‎port plasture porno.
‎Sunt mult mai bine.
‎Doamnelor, aveți grijă de bărbat.
‎Băieți, aveți grijă de soață, de prietenă.
‎Aveți grijă de ea, altfel vă părăsește.
‎Vă părăsește fizic sau mental.
‎Femeia te poate părăsi mental.
‎Exact, ca în ‎Star Trek, ‎se teleportează din mizeria asta.
‎Unii cred că sunt aici cu soția.
‎Nu-i așa, păcălicilor, ‎v-a părăsit de luni bune.
‎A venit doar fiindcă aveați bilete.
‎Nu e cu voi, e cu mine.
‎Când îmbătrânești, înveți chestii…
‎Înveți un lucru, ‎cel mai gangsteresc cu putință.
‎Că nimic nu e mai gangsteresc,
‎mai deștept,
‎mai puternic decât soția casnică.
‎Casnicele sunt cele mai deștepte afurisite ‎de pe Pământ.
‎Credeți că sunt femeile care lucrează. Nu.
‎Doar fraierele lucrează.
‎Exact.
‎Deștepții îi pun pe alții ‎să lucreze în locul lor.
‎Chiar așa.
‎Îi zice ‎Casnicele din Atlanta.
‎Nu ‎Târfele cu serviciu din Atlanta.
‎Nimeni nu s-ar uita la așa ceva.
‎Casnica e periculoasă rău.
‎Fiindcă ea și-a convins soțul
‎că e și casa lui.
‎Mulți de aici, chiar în clipa asta, ‎cred că au o casă,
‎cred că e și casa lor.
‎Nu! Ea a luat casa cu ani în urmă,
‎iar copiii sunt și ei pe felie.
‎Exact.
‎Casnica e o afurisită.
‎Pentru că ea are ceva timp. Așa e.
‎Așa că, înainte să vină tati acasă, ‎adună copiii
‎și repetă o mică piesă…
‎Când apare tati, o joacă.
‎„În cinci minute vine tati. ‎Știți replicile?”
‎„Mi-era dor.”
‎„Bine.”
‎„O zici imediat după ce intră, da?
‎Îl apuci de picior și nu-i mai dai drumul.
‎Eu îi dau o bucată mare de pui
‎și, după ce adoarme, ‎rămânem iar stăpâni în casă.”
‎Așa e, băieți, n-aveți casă.
‎Dacă trăiți cu o femeie, n-aveți casă.
‎E casa ei.
‎Singurul bărbat care deține ceva ‎e burlacul.
‎Faceți un test, chiar acum.
‎Dacă chiar credeți că aveți o casă… ‎Hai să facem un test.
‎Diseară, când ajungeți acasă,
‎încercați…
‎Încercați…
‎Când ajungeți diseară acasă,
‎încercați să puneți pe perete ‎portretul mamei voastre.
‎E casa voastră, nu?
‎Încercați.
‎„Ce-i asta?”
‎„Portretul mamei.” „Nu-mi place rama.”
‎N-o să mai vedeți niciodată portretul ăla.
‎Poate la înmormântarea mamei voastre
‎o să zică: „Uite ce-am găsit.”
‎Afurisita!
‎Nu vă enervați. Nu vă enervați pe ea.
‎Orice-ați face, nu vă enervați.
‎Fiindcă, dacă vă enervați pe ea, ‎se enervează și ea pe voi.
‎Voi vă enervați fiindcă nu puteți avea ‎un tablou cu mama.
‎Dar ea se enervează pe voi
‎fiindcă ați avut îndrăzneala
‎să vă enervați pe ea.
‎De fapt, sunteți nervoși ‎pentru ceva făcut de ea.
‎Iar ea e nervoasă fiindcă ați avut tupeul ‎să reacționați la ceva făcut de ea.
‎N-ați făcut nimic, ‎dar acum trebuie să vă cereți scuze
‎ca să treceți mai departe.
‎Ziceți: „Iubito, îmi pare rău.
‎Trebuia să știu că fața mamei nu merită
‎să stea pe pereții casei noastre.
‎Nu mai fac niciodată o prostie ca asta.
‎Poate duc portretul la birou, nu știu.
‎Ar fi foarte bine. Mersi, iubito.
‎Te iubesc.
‎Dacă asta ajută, ‎la naiba cu mama. Ducă-se!”
‎Iar dacă se înfurie foarte tare…
‎Dacă femeia voastră se înfurie rău,
‎intră în greva păsăricii.
‎Nu vreți asta.
‎Nimic nu-i mai rău ca greva păsăricii.
‎Exact. Mai țineți minte ‎greva păsăricii din 2013?
‎Negocierea a fost intensă.
‎Sindicatul a jucat dur.
‎Exact. Greva păsăricii. ‎Embargou pe păsărică.
‎Sancțiuni păsăricești.
‎Zici că pula ta e Cuba.
‎Greva păsăricii e cea mai letală armă
‎din arsenalul feminin.
‎Dar trebuie lansată corect.
‎Multe femei ‎nu știu să facă greva păsăricii.
‎Multe dintre voi nu știți să faceți ‎o grevă a păsăricii în toată regula.
‎Uitați care-i treaba cu greva păsăricii.
‎Greva păsăricii funcționează doar dacă
‎îți fuți soțul regulat.
‎Nu-l poți amenința că nu mai pupă ‎sexul de care n-avea parte.
‎Zici: „Nu ți-o mai sug.” ‎„Păi nici nu mi-ai supt-o.
‎Ce alte fantezii ‎o să-mi mai ștergi din viață?
‎Vrei cheile de la nava mea spațială?
‎Vrei să-mi iei tigrul de companie?
‎Ce altceva vrei să-mi mai iei?”
‎Doamnelor, trebuie să vă futeți soțul.
‎Trebuie să-l futeți!
‎Futeți-l pe dobitoc.
‎Trebuie. Fiindcă, dacă n-o faceți,
‎o să dezvolte anticorpi ‎pentru păsărica voastră.
‎Exact. Cu cât îl futeți mai mult, ‎cu atât e mai slab.
‎Dar, dacă nu-l futeți, ‎o să-și găsească păreri personale.
‎Nu vreți asta.
‎Atenție la rezultat. Mare atenție!
‎Ce naiba…
‎Încă ceva…
‎Încă un motiv bun să vă futeți soțul.
‎Doamne ferește ‎să aveți vreun accident de tren!
‎Da.
‎Întregul corp e hăcuit, dezmembrat.
‎Și singura bucată întreagă…
‎e păsărica.
‎Iar soțul trebuie să vină la morgă
‎și să identifice păsărica,
‎ca să aveți o înmormântare cum se cuvine.
‎Dacă nu făceați sex, o să fie tare greu.
‎Se pune acolo și legistul zice:
‎„O să trag cearșaful,
‎și atunci identificați păsărica, bine?”
‎Trage cearșaful, iar soțul zice:
‎„Nu știu.
‎N-aș putea să zic…
‎Nu pot să…
‎Sigur era în tren?
‎Puteți s-o așezați așa?
‎E soția mea.
‎Ea e.”
‎Doamnelor, dacă aveți un soț bun,
‎de treabă, țineți bine de el,
‎altfel vi-l ia altă femeie.
‎Vi-l ia.
‎Există și aici femei care au furat un soț.
‎Știți voi care sunteți.
‎Ziceți: „Aia se relaxase.”
‎Da, țineți bine de el sau vi-l ia alta.
‎Băieți,
‎nu trebuie să vă faceți griji.
‎Nimeni nu vă ia soția.
‎Să nu mă înțelegeți greșit, o să v-o fută.
‎O să v-o fută bine.
‎Mai bine ca voi.
‎Dar n-o să o ia.
‎Niciun tip nu zice:
‎„Vreau să țipe la mine așa cum țipă la el.
‎Vreau să trăiesc într-o casă ‎fără portretul mamei.”
‎O fut zdravăn și v-o dau înapoi.
‎„Cred că e a ta.
‎Afurisita m-a făcut să mă simt prost.”
‎Măiculiță!
‎Am dat-o în bară. Am divorțat.
‎Nu vreți să aveți parte de așa ceva.
‎A fost vina mea, fiindcă sunt un dobitoc…
‎N-am fost un soț bun.
‎N-am ascultat.
‎N-am fost drăguț.
‎Așa e, zău.
‎Eram nesuferit.
‎Îmi ziceam: ‎„Eu plătesc tot, deci fac ce vreau.”
‎Chestia asta nu funcționează.
‎Mă credeam cel mai tare.
‎N-am cântat la tamburină.
‎Trebuie să cânți la tamburină. ‎Toată lumea trebuie s-o facă.
‎Am înșelat.
‎Vorbesc serios. Nu mă laud. Am înșelat.
‎Eram în turneu și…
‎Până la urmă m-am culcat cu trei tipe.
‎Nasol de tot.
‎Știți ce e mai nasol?
‎Când înșelăm noi, băieții, ‎e pentru că vrem altceva.
‎Vrem pe altcineva, nu?
‎Dar pe urmă ce se întâmplă?
‎Află femeia…
‎și devine ea altcineva.
‎N-o să mai fie niciodată aceeași.
‎Deci ai altceva, dar nu cum îți doreai.
‎Ai ceva nou ce chiar nu-ți doreai deloc.
‎Fiecare femeie de aici zice:
‎„Du-te naibii, Chris. Chiar așa? Credeam…
‎Credeam că tu ești în regulă. Tocmai tu?
‎Haide, Chris, ce naiba te-a apucat?
‎Ce i-a apucat pe bărbați?”
‎Multe femei gândesc așa în clipa asta.
‎Toate de aici mă trimiteți la naiba.
‎Și toți de aici ziceți:
‎„Trei?
‎Atât? Numai trei?
‎Ce naiba?
‎Lucrez la UPS. ‎Și eu am babardit mai multe.
‎Trei?
‎Cred că ți-ai iubit mult soția.
‎Ești un romantic.”
‎E o nebunie…
‎Când s-a încheiat divorțul,
‎eram la o petrecere
‎și am văzut-o pe Rihanna.
‎Mi-am zis: „Bine, s-o luăm de la cap.”
‎Deci, petrecere, o văd pe Rihanna.
‎Mă gândesc s-o întreb cum îi merge.
‎Și zic: „Rihanna, ce mai faci?”
‎Vi s-a întâmplat să vă uitați vârsta?
‎Rihanna s-a uitat la mine ‎ca la una dintre mătușile ei.
‎Era clar că nu mă consideră ‎membru purtător de pulă al societății.
‎Mi-ar fi fost mult mai ușor ‎să mă dau la Aretha Franklin.
‎Și o spun cu tot respectul.
‎Mă întreba de alți tipi.
‎„L-ai văzut pe Ray J?” ‎Zic: „Dă-l în mă-sa!
‎Îl urăsc.”
‎Nu vreți să divorțați. Nu e o glumă.
‎A trebuit să lupt ‎pentru custodia copiilor,
‎de fapt, doar ca să-i pot vedea.
‎E o nebunie afurisită.
‎În primul rând, nu vrei să fii bărbat ‎când ajungi la tribunalul familiei,
‎și nici bărbat de culoare ‎în vreun tribunal.
‎Și judecătorii de culoare ‎vin la muncă cu avocat
‎și stau toată ziua cu roba pe ei.
‎Scriu „judecător” pe spate,
‎să nu-și imagineze careva ‎că e un cioroi cu pelerină.
‎„Ăla e un cioroi cu pelerină?”
‎„Nu, e un judecător.”
‎Am fost la tribunal. ‎Înspăimântătoare experiență.
‎Nu știi dacă o să-ți poți vedea copiii.
‎Când am divorțat, am vrut s-o fac rafinat.
‎Am cumpărat o casă la colțul străzii.
‎La o jumătate de kilometru, fix după colț.
‎Foarte aproape de fosta locuință. ‎Dar n-a fost de ajuns.
‎La tribunal judecătorul a zis:
‎„Dle Rock,
‎vreau să văd poze
‎cu paturile din dormitor,
‎ca să mă asigur ‎că fetele au unde să doarmă.”
‎Am zis: „Dar ce credeți că am, iesle?
‎Mi-am luat casă de un milion de dolari ‎fără paturi?”
‎Le-am arătat pozele.
‎Dar n-a fost de ajuns. Judecătorul a zis: ‎„Dle Rock,
‎vreau să văd poze cu frigiderul
‎și cu ce e în el,
‎ca să mă asigur ‎că fetele au suficientă mâncare.”
‎Am zis…
‎„Ce ați auzit despre mine?
‎Sunt Chris Rock, nu Chris Brown.”
‎Zău așa.
‎Băieți, sper să nu divorțați.
‎Vă spun,
‎dacă e să faceți ceva bun pentru copii,
‎faceți poze cu chestii.
‎Dacă-i îmbrățișați, poză. ‎Dacă le dați să mănânce, poză.
‎Fiindcă nu știți când e nevoie ‎de chitanțe pentru iubire.
‎Vine iarna.
‎Dar a funcționat.
‎Am dreptul să-mi văd copiii. ‎Îi văd toată ziua.
‎Am primit dreptul. A funcționat.
‎Dar a fost umilitor să fiu nevoit ‎să dovedesc că sunt părinte.
‎Știu, am zis că într-o relație ‎n-ar trebui să concurezi,
‎dar, după ce treci prin așa ceva,
‎îți zici: „O să-mi pierd copiii?”
‎Am zis: „O să trag tare ‎de câte ori îmi văd fetele.”
‎Mă străduiam și înainte, dar acum plusez.
‎„Nu știu ce faceți acasă la mami,
‎dar aici o să fie și mai și…
‎de fiecare dată, bine?”
‎Uneori aduc vedete.
‎Mă asigur că se întorc acasă ‎cu povești de genul:
‎„Mami, Drake m-a ajutat la teme.
‎Lady Gaga ‎mi-a făcut un sendviș cu brânză.”
‎Credeți că spun prostii.
‎Uitați-vă pe Instagram.
‎Marea nebunie e
‎că, după ce treci de faza cu custodia,
‎trebuie să împarți banii, ‎și asta e foarte nașpa.
‎Oricine…
‎câștigă mai mult ‎plătește taxele judiciare pentru celălalt,
‎așa că am plătit ‎avocatul care a despărțit-o de mine.
‎Parcă ai angaja un asasin să te lichideze.
‎Zici: „Uite o poză cu mine.
‎La 10.38 o să fiu la Burger King, bine?
‎Împușcă-mă în cap și dă-mi un telefon.”
‎Așa că…
‎eram la tribunal…
‎Într-o zi eram acolo, mă uitam în jur…
‎Ea avea trei avocați, eu aveam trei.
‎Scumpi în draci.
‎Ea avea trei, eu, trei.
‎Judecătorul, aprodul, stenografa.
‎M-am uitat la toți dobitocii ăștia.
‎Mi-am zis: ‎„Măiculiță, e un întreg oraș aici.”
‎Mă uitam la ei și mi-am dat seama
‎că toți din încăpere ‎erau mai educați decât mine. Toți!
‎Eu n-am terminat nici liceul.
‎Și se dădeau la mine ‎dobitoci cu facultate.
‎Mi-am dat seama că toți din încăpere
‎s-au născut în medii mai bune.
‎Eu sunt din Bed-Stuy, fraților.
‎Și toți de acolo voiau să-mi ia banii.
‎Toți din sală aveau să plece ‎cu mai mulți bani, cu excepția mea.
‎Toți s-au trezit de dimineață, ‎s-au spălat pe dinți,
‎s-au pus la costum, și-au făcut freza,
‎doar cu scopul de a-mi lua mie banii.
‎În acel moment am înțeles ceva.
‎Am reușit.
‎Am pornit de jos, acum sunt aici.
‎Am reușit.
‎Atunci am zis: „La naiba! Luați-i. ‎Luați orice vreți.
‎O să fiu bine. ‎Am să muncesc, o să fie bine.”
‎Pentru că e aiurea…
‎Sunt lecții pe care trebuie să le-nveți.
‎Eu sunt responsabil pentru situație.
‎Nimeni nu mi-a zis să m-apuc de babardit.
‎Eu singur am făcut-o.
‎Și trebuie să înveți unele lecții, ‎lecțiile pentru bărbați.
‎Știu, e greu să fii femeie,
‎dar există o cruzime
‎pe care trebuie s-o accepți ca bărbat, ‎mai ales dacă ești de culoare.
‎Lumea e crudă ca naiba!
‎Îmbătrânind, am învățat…
‎Doar femeile, copiii și câinii…
‎sunt iubiți necondiționat.
‎Femeile, copiii și câinii ‎sunt iubiți necondiționat.
‎Bărbatul e iubit
‎doar cu condiția să aducă ceva în casă.
‎În viața mea n-am auzit o femeie să zică:
‎„După ce a fost concediat, ‎am devenit mai apropiați.”
‎N-am auzit așa ceva.
‎Niciodată.
‎Odată bunica a zis:
‎„Bărbatul falit e ca mâna ruptă,
‎nu te ajută la nimic.”
‎Ce chestie gangsterească!
‎Exact. Femeile, copiii și câinii ‎sunt iubiți necondiționat.
‎Bărbatul e iubit ‎numai dacă aduce ceva acasă.
‎Așa e. Băieți, când întâlniți o tipă nouă,
‎ce vă întreabă prietenii?
‎„Cum arată?”
‎Doamnelor, când întâlniți un tip nou, ‎ce vă întreabă prietenele?
‎„Cu ce se ocupă?
‎Ce poate dobitocul să facă pentru tine?
‎Poate labagiul ăsta ‎să-ți împlinească vreun vis sau nu?”
‎Așa e.
‎Fiecare bărbat din sala asta
‎e la o concediere distanță ‎de a-și pierde femeia.
‎Credeți că o cunoașteți, ‎dar nu știți nimic!
‎Rămâneți fără slujbă trei săptămâni ‎și o să faceți cunoștință cu ea.
‎Fiecare tip din sală ‎e la o concediere distanță.
‎Chiar în clipa asta Michelle Obama ‎se uită la Barack și zice:
‎„Băiețaș, ce-ai de gând?
‎Cum merge cu cartea aia?
‎Ia să văd câteva pagini.”
‎Zău așa…
‎Lumea e crudă, nemiloasă.
‎Dar mi-am făcut-o cu mâna mea.
‎Când îmbătrânești, înveți.
‎Dar și femeile înșală.
‎Femeile înșală. Nu numai noi o facem.
‎Și ele înșală. ‎Dar se pricep la asta mai bine ca noi.
‎Băieți, la trișat suntem jalnici.
‎Întotdeauna suntem prinși,
‎venim acasă mirosind a săpun de hotel.
‎Ea zice: „A ce miroși?” ‎Tu zici: „Nu știu.”
‎Pe urmă te dezbraci
‎și-ți cade un săpunel din cur.
‎„Știam eu!”
‎Ce tâmpenie! Noi, bărbații, ‎suntem prinși foarte ușor.
‎E ușor, fiindcă de fiecare dată ‎e o tipă nouă.
‎Tipa nouă de la serviciu, de la școală.
‎„Afurisita aia.”
‎Când prinzi femeia,
‎întotdeauna e vorba ‎de un dobitoc întâlnit de zece ori.
‎A fost pe la tine pe-acasă,
‎ți-a băut apa minerală.
‎Și într-o bună zi te uiți bine la el ‎și zici: „Ia stai așa…
‎Craig nu e la clubul de carte.
‎Ăsta nici nu știe să citească.”
‎Gata, m-am lăsat.
‎Am terminat cu înșelatul.
‎Gata. Ajungi la o anumită vârstă, ‎ai trecut prin necazuri,
‎ai pierdut chestii, zici: ‎„La naiba, gata cu înșelatul.”
‎Îmi place păsărica, ‎dar pacea îmi place și mai mult.
‎Pacea e mai bună ca păsărica.
‎Liniștea mi-o scoală.
‎Am nevoie de afurisita de liniște.
‎Vrei să fii a mea, fii liniștită.
‎Puțină liniște, afurisito.
‎Exact. Nu mai înșel.
‎Dacă nu cumva e Rihanna.
‎Țin o jumătate de Viagra în portofel,
‎în caz că o apucă vreodată ‎faza în care se uită la comici bătrâni.
‎„Rihanna l-a futut pe Eddie Griffin. ‎M-așez la coadă.
‎Afurisitul de Eddie Griffin. La naiba!”
‎E totul în regulă.
‎Acum ies la întâlniri. Chiar ies.
‎E ciudat.
‎Am fost căsătorit multă vreme.
‎Mă întâlnesc cu tipe de vârsta mea ‎și cu unele ceva mai tinere.
‎O nebunie.
‎S-a schimbat treaba.
‎Acum tipele fut repede.
‎Fut repede și se cară.
‎Se și cară din casă.
‎Fut și se cară. Zic: „Unde te duci?
‎E casa ta.”
‎Pe vremuri voiau să se giugiulească. ‎S-a zis cu alea.
‎Te fut una-două.
‎Sunt om în toată firea, îmi zic: ‎„Asta nu se face.”
‎Tinerelor le place deasupra, ‎vor întotdeauna deasupra.
‎„Lasă-mă s-o călăresc. Eu deasupra.
‎Lasă-mă să încalec.
‎Lasă-mă să călăresc.”
‎Pe una de 45 de ani ‎n-o poți face să stea deasupra.
‎Zice: „Tâmpitule, ai noroc că stau așa.
‎Cel mult mă întorc pe-o parte ‎să te ajut să termini.
‎Genunchii ăștia sunt delicați.”
‎Dar alea mai tinere zic: „Stai să încalec.
‎Stai să încalec. Lasă-mă să călăresc.”
‎Stau pe spate, gagica sare în pulă,
‎nici nu-mi dau seama dacă fut
‎sau schimb uleiul.
‎„Stai să trec deasupra. ‎Lasă-mă să călăresc.
‎Lasă-mă s-o călăresc.”
‎Acum sunt pe Tinder, cu numele meu.
‎Prietenii zic: ‎„Nu poți intra cu numele tău.
‎Dacă te vrea vreuna ‎doar fiindcă ești Chris Rock?”
‎Zic: „Dar sunt Chris Rock.
‎Ce să scriu, Cedric The Entertainer?”
‎Poza mea de profil pe Tinder
‎sunt chiar eu, cu curul gol
‎și un microfon în mână…
‎plus o tamburină.
‎M-am cărat. Aveți grijă. Mulțumesc.
‎- Ești cel mai tare! ‎- Tu ești cel mai tare!
‎- Orice… ‎- Ești cel mai tare.
‎Orice faci, sunt impresionat.
‎Caut…
‎Prefer să văd asta, ‎nu chestii ca pe vremuri,
‎când se certau Michael și Prince,
‎și câte un tâmpit cădea din barcă.
‎Da, futu-i!
‎Am văzut asta.
‎Să-i ia naiba.
‎Știi faza?
‎- Îmi amintesc. ‎- Doamne!
‎Eddie și Richard vorbeau doar în platou.
‎Nu se înțelegeau.
‎Richard nu se înțelegea cu Cosby.
‎Prima oară când i-am văzut ‎pe Eddie și Richard împreună,
‎Richard era pe scenă.
‎Se producea. Și Rashon îi aduce un bilet.
‎Richard se uită la bilet,
‎îl dă deoparte, își vede de treabă.
‎Scria: „A venit Eddie Murphy.”
‎Dar își vede de treabă.
‎Până la urmă zice:
‎„E un tânăr aici. Toți zic că e noul eu,
‎dar eu sunt încă eu,
‎așa că… e de căcat…
‎Îl cheamă Eddie Murphy.”
‎Și publicul o ia razna. Zice:
‎„Vrei să vii pe scenă, să ne cunoaștem?”
‎- Doamne! ‎- Da!
‎„Aplaudați pentru Eddie Murphy.”
‎Eddie a venit din culise,
‎a urcat scara laterală, ‎stătea la ultima treaptă.
‎A urcat pe scenă, au dat mâna. ‎A fost prima lor întâlnire.
‎Richard a plecat, dar nu de tot.
‎A rămas pe scară,
‎la marginea scenei, s-a așezat
‎și s-a uitat la ce făcea Eddie.
‎Deci Eddie ‎îl știa pe Richard cu ochii pe el…
‎A avut un succes nebun.
‎La final Richard s-a ridicat,
‎iar Eddie a venit spre el
‎și au plecat împreună.
‎A fost cel mai măreț moment.
‎Da, așa zic…
‎„CE!!”
‎Subtitrarea: Anca Tach