Downloaded from YTS.BZ
‏- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -
‏היית במסיבת הבית הלבן?
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‏כן, הייתי בבית הלבן. כולם היו שם.
‏כאילו… המסיבה האחרונה בבית הלבן…
‏היית בבית הלבן? ‏-כן.
‏מדהים. ‏-לא ייאמן.
‏אתה נכנס ורואה דיוקנים עצומים
‏של הנשיאים בכל מקום, כן?
‏אני שם, אמיר שם,
‏ג'יי-זי, ביונסה, אופרה, סטיב…
‏כאילו מתי ועליתי לגן עדן שחור.
‏כולם… ‏-רואים.
‏לא ייאמן. היו גם כמה לבנים.
‏כמה… קיד רוק או מישהו.
‏מישהו… קייטי קוריק או משהו. ו…
‏היו כמה. ‏-בטח.
‏יש הרבה יותר עכשיו, תאמין לי.
‏ו…
‏אז…
‏הרבה יותר עכשיו. ‏-כן.
‏והיה בידור…
‏אתה יושב, פוגש אנשים
‏ומתרועע, קודם כול מתרועעים.
‏ובשלב מסוים
‏מישל אובמה ואני דיברנו.
‏אני לא אמור להיות לבד עם מישל אובמה.
‏זה לא התחום שלי, ‏אני לא יודע לדבר על פוליטיקה.
‏ומישל אובמה אמרה,
‏"אני לא יודעת מה נעשה. הארץ…"
‏דיברנו על בחירות וכאלה.
‏"אני לא יודעת מה יקרה, איזו תקופה מטורפת."
‏ואמרתי, "יהיה פסדר."
‏זה… ממש אמרתי את זה.
‏אמרתי את זה למישל, "יהיה פסדר."
‏לגברת הראשונה. ‏-ואז אמרתי,
‏"תקשיבי… תוכלי להשיג כל עבודה שתרצי.
‏כאילו, 'דה ויו', 'עקרות הבית של אטלנטה'."
‏והיא אמרה…
‏מישל אובמה הביטה בי ואמרה,
‏"דיברתי על הארץ.
‏לא דיברתי עליי." ‏-"עקרות הבית של אטלנטה"?
‏"דיברתי על הארץ."
‏בחיים לא הרגשתי טיפש כל כך.
‏נזכרתי בבחינות הבגרות פתאום.
‏והיא נעצה מבט של, ‏"מי הכניס את השחור הזה לבית שלי?"
‏היא לא אמרה את זה, אבל זה היה המבט.
‏ואז היא אמרה, ‏"אופרה, אני צריכה לדבר איתך."
‏היא ברחה ממני והרגשתי מטומטם.
‏אמרתי, "טוב, אני צריך ‏למצוא אנשים מטומטמים כמוני."
‏מישהו ברמת המשכל שלי.
‏אז אמרתי, "טוב, איפה הספורטאים?
‏איפה הספורטאים?" ‏ואז ראיתי את צ'ארלס בארקלי,
‏"אח שלי." כן?
‏אז…
‏ראיתי את צ'ארלס בארקלי, דיברנו קצת.
‏ואז מצלצלים בפעמון וצריך ללכת להופעה.
‏אז אני, צ'ארלס בארקלי וג'יי-זי
‏נכנסים לאולם לצפות בהופעה.
‏בהתחלה הופיע הרבי הנקוק.
‏הוא היה מדהים, כאילו…
‏ואז סטיבי וונדר ‏חטף את המיקרופון מהרבי הנקוק,
‏התחיל לנגן שירים שלו אבל נתן בעיוורון.
‏מבין? כזה…
‏מוסיף כזה…
‏מבין?
‏אז סטיבי… ‏-חשבון בבקשה.
‏סטיבי היה בבית הלבן יותר מרוב הנשיאים.
‏כשהוא מעמיד פנים שהוא לא יודע ‏לאן הוא הולך הוא משקר, כן?
‏הזמינו אותו איזה תשעה נשיאים, כן?
‏אז…
‏סטיבי מנגן וג'יי-זי ואני התבאסנו
‏כי הבנו שבחיים לא נופיע בבית הלבן.
‏כן. ‏-הוא בחיים לא יעשה כזה…
‏"ג'יגה, איך קוראים לי?"
‏זה בחיים לא יקרה. ‏-לא נראה לי.
‏זה לא יקרה כשיש רק אחד…
‏אנחנו בנשיא השחור הראשון. ‏-נכון.
‏בנשיא השחור ה-12 ‏אולי יהיה איחוד של "וו טאנג",
‏אבל לא…
‏לא עכשיו. ‏-לא עכשיו, לא יקרה.
‏לא בנשיאים השחורים החד ספרתיים.
‏אז…
‏ואז המסיבה התחילה
‏וקווסט התחיל לנגן והיה מדהים.
‏רקדנו, חבורה של שחורים רוקדים בטירוף.
‏מדהים. במקום שהיו בו עבדים.
‏טוב? בבית שהיו בו עבדים…
‏שחורים מבלים בבית הלבן, אחי.
‏מדהים. וסשה ומליה ובני הזוג אובמה
‏אומרים שלום לאנשים והכול.
‏וכשיצאתי מהבית הלבן
‏הבטתי בקיר וראיתי ‏תמונה של ג'ורג' וושינגטון
‏עם דמעת דם זולגת לו מהעין.
‏כאילו…
‏כריס רוק!
‏כן.
‏בבקשה, שבו.
‏שבו כבר.
‏תנו לי להתחיל את ההופעה.
‏טוב להיות כאן בברוקלין.
‏ברוקלין, הבית שלי.
‏בד-סטיי עד הסוף.
‏כן? הבית של ביגי וג'יי.
‏כן, חזרתי, אני בשכונה.
‏ככל שדברים משתנים הם גם נשארים אותו דבר.
‏הסתובבתי היום ותהיתי לעצמי…
‏הייתם מצפים ששוטרים יירו באיזה לבן מדי פעם
‏רק כדי להיראות טוב.
‏הייתם מצפים שפעם בכמה חודשים
‏הם יבדקו את יומן הכושים המתים שלהם ויגידו,
‏"בחיי, כבר 16. ‏צריך לירות באיזה ילד לבן ומהר."
‏"איזה?"
‏"הראשון שתראה שישיר קארדי בי."
‏כן. ברצינות, אני רוצה לחיות בעולם
‏עם שוויון אמיתי.
‏אני רוצה לחיות בעולם ‏שבו מספר שווה של ילדים לבנים
‏נורים בכל חודש.
‏עולם שווה.
‏אני רוצה לראות ‏אימהות לבנות בטלוויזיה בוכות,
‏עומדות ליד אל שרפטון…
‏אומרות, "מגיע לצ'אד צדק.
‏מגיע לצ'אד צדק!
‏הוא בסך הכול חזר הביתה מאימון סקווש.
‏בלי צדק אין קיש."
‏בטח יש כאלה שאומרים, "בחייך, כריס.
‏אתה מגזים עם השוטרים.
‏אתה מפורסם, הם בטח מקלים עליך.
‏הם בטח נחמדים אליך, אתה ידוען."
‏כן, אני מפורסם.
‏אבל לא ברמה של מייקל ג'קסון.
‏ואני לא מפורסם מרחוק.
‏הפרסום שלי מתחיל לפעול ממרחק כזה בערך.
‏כשהשוטרים רואים אותי הולך ברחוב
‏הם כזה, "כושי, כושי, כושי…
‏היי, זה כריס רוק!
‏אחי, אתה קורע. 'פוטי טנג' היה מעולה."
‏זה ממש מוזר.
‏כל הקטע עם השוטרים.
‏כי בתור שחור אתה… במיוחד שחור מבוגר.
‏היחסים שלי עם שוטרים מוזרים.
‏מצד אחד אני שחור אז אני אומר, ‏"זין על המשטרה."
‏ומצד שני, יש לי נכס.
‏אם מישהו פורץ לי לבית,
‏אני לא אקרא לקריפס.
‏"היי, קריפס, תשלחו את ג'יי-ג'יי הקטן.
‏הוא כבר כאן?
‏מצטער, טעות שלי."
‏תקשיבו מה הקטע עם שוטרים.
‏להיות שוטר זו עבודה קשה, באמת.
‏האמת, נראה לי שלא משלמים מספיק לשוטרים.
‏לדעתי לא משלמים למשטרה מספיק,
‏וזה מתבטא במוצר.
‏אבל תקשיבו.
‏כששוטרים יורים בשחור חף מפשע,
‏הם תמיד אומרים אותו הדבר.
‏כזה, "אלה לא רוב השוטרים, ‏רק כמה תפוחים רקובים.
‏רק כמה תפוחים רקובים."
‏תפוח רקוב? שם נפלא ל"רוצח".
‏חשבתי לי, "איך חשבו על זה? ‏תפוח רקוב, דווקא נשמע לא רע."
‏אכלתי תפוח רקוב.
‏הוא היה חמוץ.
‏אבל הוא לא חנק אותי.
‏תקשיבו.
‏אני יודע שקשה להיות שוטר.
‏אני יודע שזה מסוכן. אני יודע, טוב?
‏אבל יש עבודות שאסור ‏שיהיו בהן תפוחים רקובים, טוב?
‏בעבודות מסוימות כולם צריכים להיות טובים.
‏נגיד טייסים.
‏מבינים?
‏"אמריקן איירליינס" לא יכולים לומר, ‏"רוב הטייסים שלנו אוהבים לנחות.
‏פשוט יש כמה תפוחים רקובים ‏שאוהבים להתרסק על הרים.
‏קצת סבלנות."
‏כן, הקטע עם השוטרים לא ייגמר.
‏הגזענות לא תיגמר. בחיים לא.
‏ככה זה באמריקה.
‏פעם היו שלטים "לבנים בלבד".
‏פעם היו שלטים "הכניסה לשחורים אסורה".
‏עכשיו יש משהו חדש.
‏קוראים לזה מחירים.
‏כן, מחירים הם חוק ג'ים קרואו החדש.
‏במלון "ארבע העונות" ‏לא אומרים, "הכניסה לשחורים אסורה".
‏אבל סוויטה ב-4,000 דולר ללילה ‏בהחלט אומרת את זה.
‏זה יטפל לכם בבעיית הכושים.
‏מחירים הם חוק ג'ים קרואו החדש.
‏"הול פודס" לא אומרים, ‏"הכניסה לשחורים אסורה".
‏אבל תפוז בשבעה דולרים בהחלט אומר.
‏זה אומר שהם לא רוצים אותי שם.
‏כמה לבנים אומרים, ‏"גם אותנו הם לא רוצים כאן."
‏זין על "הול פודס", אני צריך "חצי פודס".
‏אמריקה מטורפת.
‏צריך להכין את הילדים ללבנים.
‏אחרת אתם מפשלים בתור הורים.
‏אני מכין את הילדות שלי ללבנים
‏מאז שנולדו, טוב?
‏אבל אפילו לפני שנולדו
‏הכנתי אותן ללבנים, כן.
‏בבית שלי אין תרגילי שרפות,
‏יש תרגילי לבנים.
‏מאז שהילדות שלי נולדו
‏אני מכין אותן ללבנים.
‏לכן כל מה שלבן בבית שלי
‏חם, כבד או חד.
‏ככה הילדות שלי יודעות ‏שאם הן מתעסקות במשהו לבן
‏הן צריכות לחשוב על זה.
‏הן צריכות להרהר על זה.
‏"המפית הזאת, טוב. לנגב בה את הפה
‏או שזה מה שהלבנבן רוצה שאעשה?"
‏מאז שהן נולדו, הכול בבית שלי
‏חם, כבד או חד.
‏יושבות על מושב אסלה לבן, נשרף להן התחת.
‏"אבא, שורף לי התחת."
‏"לבן, לעזאזל, לבן! זה מה שהלבנבן עושה.
‏שורף לך את התחת.
‏תתרכזי!"
‏כשהן היו קטנות
‏בגד הגוף הלבן שלהן שקל 70 ק"ג.
‏"אבא. אבא, זה ממש כבד.
‏ממש כבד. כואב לי, אני לא יכולה לעמוד.
‏לא יכולה לעמוד."
‏"לבן, לעזאזל, לבן!
‏זה מה שהלבנבן עושה. שובר לך את הגב."
‏במסיבת יום ההולדת שלהן נתתי להן גלידת וניל
‏עם זכוכית בפנים.
‏"אבא, הלשון שלי מדממת."
‏"חבל שלא בחרת בשוקולד."
‏אתם חושבים שאני צוחק.
‏ואני הולך עד הסוף, בחיי.
‏ועוד לי יש בנות.
‏אם יש לכם בן שחור, דפקו לו אגרוף.
‏ברגע שהוא מתעורר, "בוקר טוב, בן אדם."
‏בחיי, אם יש לכם ילד שחור ‏ואתם לא דופקים לו אגרוף
‏זו התעללות בילדים.
‏כן, בדיוק.
‏יש כאלה שאומרים שנערים שחורים ‏הם זן בסכנת הכחדה.
‏אבל זה לא נכון.
‏כי על זנים בסכנת הכחדה הממשלה מגינה.
‏בחיי, תרביצו לבנים השחורים שלכם.
‏תקרעו להם את הצורה.
‏חשוב שיקשיבו להוראות שלכם.
‏כי העולם דפוק.
‏מערכת המשפט שלנו דפוקה.
‏יש מערכת משפט ‏לשחורים, ללבנים, לעשירים, לעניים.
‏אנחנו חיים בארץ שבה שני אנשים ‏יכולים לבצע את אותו פשע בדיוק
‏באותו מקום ובאותו זמן בדיוק
‏ולקבל עונשים שונים.
‏בחיי.
‏מערכת המשפט באמריקה ‏צריכה להיות בדיוק כמו ב"וולמארט".
‏בדיוק כמו ב"וולמארט".
‏כזה, "היי, תמצאו עונש ‏קל יותר ונשווה אליו."
‏"נתנו ללבן ההוא שנתיים לקילו.
‏לא רע, אני מוכן."
‏שוטרים יורים באנשים.
‏יש בעיות שוטרים,
‏בעיות מחירים,
‏בעיות נשק.
‏הקטע של הנשק לא הולך לשום מקום, טוב?
‏פיקוח נשק… בחיים לא יהיה פיקוח.
‏טוב? תדברו על זה יותר מדי ויירו בכם.
‏ידפקו בכם כדור, טוב?
‏אחת הסיבות היא שכולנו אוהבים נשק.
‏אני אוהב נשק. היה לי אקדח.
‏כן, קומיקאי עם אקדח.
‏הם לא צוחקים.
‏כן, לא אכפת לנו.
‏לאמריקה לא אכפת מנשק.
‏יורים בכנסייה, לאף אחד לא אכפת.
‏יורים בבית ספר, לאף אחד לא אכפת.
‏יורים בבית קולנוע, אנשים אומרים, ‏"חבל שלא עשו מינוי ל-NETFLIX."
‏כן, בחיים לא ישנו את חוקי הנשק.
‏יורים באנשים, רואים את זה בטלוויזיה
‏ואז מתחילים לשמוע בטלוויזיה רק קלישאות.
‏כן?
‏חמישים איש, 60, 70, לא משנה, הם מתים.
‏ומישהו מופיע ואומר,
‏"אי אפשר לשנות את החוקים ‏כי לאמריקנים יש זכות לצוד.
‏הם צריכים לצוד." ברצינות?
‏חשוב כל כך לצוד? יצאתי לצוד.
‏הייתי צד עם סבא שלי ‏כשהייתי ילד בקרוליינה הדרומית.
‏יצאתי לצוד עם סבא שלי, יריתי בארנב.
‏בכיתי.
‏הוא קרא לי מתרומם.
‏והוא מטיף.
‏בחיים לא ישנו את חוקי הנשק, לא משנה מה.
‏גם אם יירו ב-100 איש בווגאס,
‏מישהו יופיע בטלוויזיה ויגיד,
‏"תקשיבו, רובים לא הורגים אנשים, ‏אנשים הורגים אנשים."
‏זה מה שיגידו. יירו ב-100 איש
‏ומישהו יגיד, "רובים לא הורגים אנשים,
‏אנשים הורגים אנשים.
‏למעשה, אם ליורה היה סכין
‏הוא היה יכול לדקור 100 אנשים למוות."
‏זה מה שאומרים.
‏באמת אומרים שטויות כאלה.
‏בטלוויזיה.
‏לדקור 100 אנשים?
‏תקשיבו.
‏אם אי פעם 100 אנשים יידקרו
‏באותו הזמן,
‏באותו מקום על ידי אותו בן אדם,
‏יודעים מה זה אומר?
‏של-97 אנשים הגיע למות.
‏מה, סתם מסתכלים?
‏"אוי, דקרו מישהו.
‏עוד אחד.
‏הוא מתקרב.
‏הוא דקר אותי.
‏זה בא לי בהפתעה.
‏הוא דקר מישהי מאחוריי.
‏טמבל עם סכין.
‏בטח בגלל זה קוראים לו סכינאי."
‏בחיים לא ישנו את החוקים.
‏אבל בחדשות אומרים,
‏"אי אפשר לשנות את חוקי הנשק
‏כי לכל אמריקני הזכות להגן על ביתו."
‏לכל אמריקני הזכות להגן על ביתו.
‏נכון, יש לנו זכות.
‏אבל שמתם לב שכמעט כל יורי ההמונים,
‏לאף אחד אין בית?
‏כולם גרים עם האימהות שלהם.
‏לא, מוכרחים לשנות את החוקים. ‏תקשיבו מה אני חושב.
‏לדעתי, כדי לקבל נשק בארצות הברית
‏אתה צריך שתהיה לך משכנתה.
‏כן, הנה בדיקת רקע בשבילכם.
‏אם יש לך דירוג אשראי 739 ‏אתה לא הורג אף אחד.
‏המשכנתה גורמת לנו לא לעשות שטויות.
‏כמה פעמים הייתם מוכנים להתפטר?
‏פשוט להתפטר, "נמאס לי מהחרא הזה.
‏הם לא מנצלים אותי כמו שצריך.
‏הכישורים שלי מתבזבזים.
‏אני חכם מדי בשבילם. מחר אני אלך
‏ואתפטר מהעבודה הזאת."
‏אתה נכנס, בטוח שתתפטר
‏ואז רואה את הבוס וחושב, "המשכנתה המחורבנת.
‏אישאר כאן עוד 30 שנים.
‏אם יהיה לי מזל."
‏המשכנתה גורמת לנו לא לעשות שטויות.
‏כמה פעמים בא לכם ‏לדפוק מכות למישהו מהעבודה?
‏לדפוק… כן, אני לא היחיד.
‏מוכנים לכסח מישהו.
‏"נראה לבן זונה הזה ‏שהוא יכול לדבר אליי ככה?
‏מחר אני אדפוק לו מכות."
‏מתחילים בשכיבות סמיכה.
‏טובלים ידיים בשומן חזיר.
‏"אכסח אותו ביד פריכה.
‏תהיה לי שכבה פריכה על היד
‏כשאדפוק מכות לבן זונה.
‏כן, אולי אדפוק לו מכות בופאלו."
‏טובל גם ברוטב חריף.
‏ורגע לפני שאתה קורע לבן זונה את הצורה,
‏אתה רץ אליו ו…
‏"יש לך מזל שאני מנסה לקבל מימון מחדש."
‏כן, המשכנתה גורמת לנו לא לעשות שטויות.
‏אין כמו משכנתה טובה.
‏אם יש לכם משכנתה טובה,
‏אלוהים בירך אתכם.
‏אתם בטח שואלים, "מה זו משכנתה טובה?"
‏משכנתה שמאפשרת לחיות את החיים.
‏לעשות דברים, ללכת למקומות, לקנות דברים.
‏אם יש לכם משכנתה כזאת,
‏אלוהים בירך אתכם באורו.
‏אבל אם יש לכם משכנתה גרועה…
‏אין זעם בגיהינום
‏כמו משכנתה גרועה.
‏רוצים לדעת מה זו משכנתה גרועה?
‏משכנתה גרועה היא משכנתה ‏שלא מאפשרת לעשות שום דבר
‏מלבד תשלום המשכנתה המחורבנת.
‏זו משכנתה גרועה.
‏לא הולכים לשום מקום,
‏אי אפשר אפילו לבוא להופעה הזאת.
‏רק לצפות בהקלטה של "דליריוס".
‏כן.
‏כשיש משכנתה גרועה
‏עושים גבות אחת-אחת.
‏"השמאלית עכשיו
‏ובעוד שלושה שבועות אולי גם הימנית.
‏אולי.
‏לא בטוח שיהיה כסף.
‏אני רוצה ללכת ל'הול פודס' אחר כך.
‏יקר שם."
‏כן, משכנתאות שוג נייט גרועות כאלה
‏כשהבית מביט בכם ואומר,
‏"איפה הכסף, זבל?
‏זה הסוף, בן זונה!"
‏כן, אין כמו משכנתה גרועה שדפקתם.
‏כן, כשאתם כמו מכורים למת'.
‏והבית הוא הסוחר.
‏ואתם כזה, "בבקשה, ‏אני רק מנסה לתקן את המרתף.
‏אעשה הכול, אמצוץ לך את הזין."
‏אם יש לכם משכנתה כזאת, תברחו.
‏לא בושה לשכור.
‏תשכרו וזהו.
‏אני שמח להיות כאן.
‏שמח לחזור.
‏הייתי ממש עסוק.
‏אנשים שואלים איפה הייתי.
‏הייתי עסוק, גידלתי ילדות.
‏זאת עבודה.
‏אני מנסה לגדל אותן.
‏לפעמים אני צופה בחדשות ואנשים…
‏כשיש משהו מטורף וגזעני אנשים אומרים,
‏"ובכן, ילדים…
‏ילדים לא…
‏הם לא נולדים גזענים.
‏צריך ללמד אותם לשנוא."
‏תמיד אומרים את זה. "ילדים מטבעם אוהבים.
‏צריך ללמד אותם לשנוא."
‏בחיים לא שמעתי זיוני שכל כאלה.
‏ילדים הם האנשים הכי גזענים, ‏סקסיסטיים, הומופובים ומרושעים
‏בעולם הזה.
‏לא מלמדים ילדים לאהוב.
‏גידול ילדים מסתכם בהוצאת השנאה מהם.
‏זה הכול.
‏ילדים מרושעים, טוב?
‏ברצינות…
‏כשהבת שלי הייתה קטנה היא אמרה,
‏"אבא, האישה הזאת מפחידה, אני מפחדת.
‏אלוהים, אבא, היא מפלצת."
‏אמרתי, "לא, היא אסיאנית, לולה.
‏אולי די? פרחחית גזענית, די כבר."
‏"אבא, לאיש הזה יש אנטנות. ‏הוא יאכל אותי. הוא מפחיד."
‏"לא, יש לו ראסטות, לולה. די כבר."
‏ילדים מרושעים.
‏ברצינות?
‏כשהילדה שלי הייתה בת שנתיים
‏היא נשכה ילדים בגינה.
‏נראה לכם שלימדתי אותה לנשוך ילדים?
‏לא, זה היה המצב הטבעי שלה.
‏היא יצאה מרחם כמו וולברין.
‏קרעה ילדים לגזרים.
‏ילדים הם אנשים נוראים.
‏גן חובה הוא כמו כלא אבל עם חלב.
‏אז…
‏"ילדים צריכים ללמוד לשנוא." עשו לי טובה.
‏אז אני עם הבת שלי, ‏השנה היא התחילה ללמוד בתיכון.
‏הבכורה שלי התחילה ללמוד בתיכון, כן.
‏כן, דאגתי שהיא לא תהיה חשפנית ועכשיו…
‏היא בתיכון.
‏הלכתי איתה לאירוע הכנה לשנה א'.
‏שמעתם על זה?
‏הדבר הכי משעמם שאי פעם תעשו עם הילדים.
‏יושבים באולם, די דומה לזה,
‏עם אלפי ילדים,
‏ואנשים באים לדבר ופשוט משקרים לילדים.
‏ככה כל היום, אנשים באים
‏ומשקרים לילדים על העתיד.
‏איזו אישה באה ואמרה,
‏"ילדים, תדעו לכם, ‏אתם יכולים להיות מה שתרצו.
‏אתם יכולים להיות כל מה שרק תרצו."
‏ואני כזה, "למה את משקרת לילדים?
‏אולי ארבעה מהם יכולים להיות מה שירצו.
‏אבל ל-2,000 האחרים כדאי ללמוד ריתוך.
‏בחיי, אני מביט בילדים האלה
‏ורואה לפחות 60 נהגי מונית."
‏"הם יכולים להיות מה שירצו." סתמי את הפה.
‏באמת? כל מה שירצו?
‏אז איך את סגנית מנהל?
‏זה היה החלום שלך?
‏התחפשת לסגנית מנהל כשהיית ילדה?
‏חבשת כובע של סגנית?
‏גלי לילדים את האמת.
‏את האמת!
‏תגידי, "ילדים, תקשיבו רגע.
‏אתם יכולים להיות כל דבר שאתם טובים בו
‏כל עוד יש משרות פנויות.
‏וגם אז, עדיף שתכירו מישהו."
‏אז ישבתי שם בבית הספר, הקשבתי לכל זה
‏והבנתי שכל האירוע הזה לא בסדר.
‏יש לי ילדות שחורות.
‏חשבתי לעצמי, "זה לא בסדר."
‏צריכים אירועים נפרדים.
‏אירוע הכנה לשחורים, ללבנים, ‏ללהט"בים, לסטרייטים, לכולם.
‏כי הילדים השחורים…
‏הם יצטרכו להתמודד עם עולם שונה לגמרי.
‏יש לי בנות שחורות, ‏אני צריך להכין אותן ללבנים.
‏להכין אותן לאמריקה. מבינים?
‏כן, לא הלבנים שכאן הערב.
‏אתם בסדר.
‏כולכם בסדר גמור,
‏אני רוצה שתדעו שכל הכסף שתשלמו הערב
‏יעזור לשלוח ילדות שחורות לבית ספר פרטי.
‏אם ישאלו אתכם מה עשיתם הערב ‏תגידו, "חוללתי שינוי."
‏השתתפתי בסרט לפני כמה שנים…
‏ואחד הבריונים שלי היה מאבטח בצילומים.
‏לעזאזל.
‏בחור שיום אחד בלימודים פשוט הפך אותי
‏וניער לי את הכסף מהכיסים.
‏הצטלמתי לסצנה… זה היה ב"חמשת הראשונים".
‏הבטתי ואמרתי, "זה בי? זה אותו בי?"
‏והוא הנהן כזה… הוא די התבייש.
‏שלחתי לו מבט זריז של, ‏"אחי, אני מקווה שאתה בסדר.
‏כל טוב."
‏והמשכתי הלאה, בלי, "תעיפו אותו מכאן!
‏תפטרו אותו!"
‏כאילו החטא שלו העניש אותו. ‏יכולנו להיות חברים.
‏כן. ‏-מבין אותי?
‏הוא היה יכול לצפות איתנו ב"הסנדק".
‏מבין? העובדה שהוא היה צריך במשך יום שלם
‏לראות אותי מסתובב ו…
‏ביימתי את הסרט.
‏לראות אותי כפי שאני במלוא תפארתי.
‏ולהיות קרוב אליי כל כך ועם זאת רחוק כל כך.
‏כן, השגת נקמה. כן. ‏-מבין?
‏לא עשיתי שום דבר. צפית בבאגס באני?
‏באגס באני? ‏-כן, כל הזמן.
‏מתי אלמר פאד ממש התעצבן על באגס באני?
‏לא כשירה לו בפרצוף עם סדן,
‏לא כשהפיל לו סלע על הראש.
‏יודע מתי אלמר פאד ממש התעצבן?
‏כשבאגס באני נישק אותו.
‏כן, נכון.
‏אז הוא התחרפן.
‏אם מישהו עושה לכם משהו רע, ‏פשוט תנשקו אותו.
‏אני בבית הספר
‏והאישה חוזרת.
‏היא אמרה, "אני רוצה שתדעו ‏שבבית הספר שלנו אין בריונים.
‏יש מדיניות נגד בריונים.
‏אנחנו לא מאפשרים בריונות.
‏אם יימצאו בריונים הם יסולקו מייד."
‏ובדיוק באותו רגע רציתי להוציא ‏את הבת שלי מבית הספר הזה.
‏חשבתי, "איזה מין חינוך מצ'וקמק זה?"
‏בית הספר אמור להכין אותנו לחיים.
‏בחיים יש מניאקים.
‏צריך ללמוד להתמודד איתם כמה שיותר מוקדם.
‏חבל לגלות רק בגיל 30 שאנשים זבל.
‏צריך ללמוד את זה מהר!
‏נכון שאמרתי שצריך לדפוק ‏לבן השחור שלכם אגרוף,
‏אבל האמת שאני מאמין ‏שצריך להחטיף לכל הילדים.
‏ועדיף שילד אחר יעשה זאת.
‏כי אחרי שחוטפים אגרוף לפרצוף
‏לומדים איך לדבר לאנשים.
‏לומדים מהי נימת דיבור.
‏הרבה שיניים אבדו בגלל נימת דיבור.
‏כן. אחת הבעיות בעולם
‏היא שיותר מדי אנשים ‏אומרים לילדים שלהם שהם מיוחדים.
‏מסתובבים ברחובות ילדים שחושבים את עצמם
‏וחושבים שהם מיוחדים.
‏אני הולך ברחוב, תמיד יש איזה ילד,
‏"היי, כריס, כל הכבוד. ‏מצחיק, כריס. אתה מעולה."
‏ואני כזה, "מר רוק, כלבה."
‏תפסיקו להגיד לילדים שהם מיוחדים.
‏אולי הם מיוחדים בעיניכם.
‏אבל לא בעיניי. לא מתאים לי.
‏בכל יום לפני שהילדות שלי הולכות לבית הספר,
‏אני תופס אותן בדלת ואומר, ‏"לולה, זארה, תקשיבו.
‏ברגע שתצאו מכאן אף אחד לא ישים עליכן זין.
‏אף אחד בכל העולם לא שם עליכן זין.
‏אף אחד לא חושב שאתן חמודות וחכמות,
‏אף אחד לא שם זין על הדעות שלכן,
‏אף אחד בכל העולם
‏מחוץ לדלת הזאת לא שם עליכן זין.
‏אף אחד.
‏ואפילו חלק מהאנשים בתוך הבית…
‏עדיין מתנדנדים."
‏אנחנו צריכים בריונים.
‏מה פתאום בית ספר בלי בריונים?
‏הם עושים חצי מהעבודה.
‏כן.
‏מורים עושים חצי, ‏הבריונים דואגים לכל החצי השני.
‏וזה החצי שישמש אתכם בתור מבוגרים.
‏כן, למי אכפת שאתם יודעים לתכנת…
‏אם אתם מתחילים לבכות ‏כי הבוס לא אמר לכם שלום?
‏"חתיכת זבל חלש, תעוף ממני."
‏נמאס לי כבר.
‏אנחנו צריכים בריונים!
‏מי יפתור את בעיות העולם?
‏מי יפתור את ההתחממות הגלובלית?
‏מי ירפא את הסרטן?
‏מי ישים סוף לעוני?
‏יודעים מי?
‏איזה ילד שחטף מבריון.
‏בדיוק.
‏אתם לא מבינים שחנונים שולטים בעולם?
‏ככה תמיד היה וככה תמיד יהיה.
‏בחיים לא קיבלתי המחאה ‏ממישהו שהיה גבוה יותר ממני.
‏ואני לא כזה גבוה.
‏תודה רבה, מר ויינשטיין.
‏ככה זה, הבריונים שולטים… צריך בריונים.
‏צריך אותם.
‏נראה לכם שילדים ‏היו נחמדים לביל גייטס בתיכון?
‏"היי, גייטס, ‏בן זונה שנראה כמו צ'ארלי בראון.
‏לך תזדיין, גייטס, משקפופר דפוק.
‏זין עליך ועל תוכנת החלונות שלך, ‏בן זונה עם שיניים עקומות.
‏אני אקרע לך את הצורה, גייט מחורבן.
‏גייט, בן זונה. אתה לא יכול להיכנס, גייטס."
‏נראה לכם שילדים היו נחמדים ‏למארק צוקרברג בתיכון?
‏"היי, צוקרפאק.
‏צוקרפאקר, בן של צוקר, צוקרזרג, תמצוץ לי,
‏צוקר, בן של צוקר, צוקרזרג,
‏צוקרטמבל, צוקרזבל."
‏הוא המציא את "פייסבוק" ‏אחרי שמישהו דפק לו ספר בפרצוף.
‏הוא המציא את "פייסבוק" רק כדי למצוא חברים.
‏אנחנו צריכים בריונים.
‏בחיי, לחץ יוצר יהלומים, לא חיבוקים.
‏תחבקו פחם ותראו מה תקבלו.
‏חולצה מלוכלכת.
‏כן, בריונים הם הדשן ‏שעוזר לאנשים טובים לצמוח.
‏בשביל פרחים יפים צריך קצת חרא.
‏בחיי, אנחנו צריכים בריונים.
‏בגלל זה יש כל כך הרבה ‏ילדים שמנים בבתי הספר.
‏כי אין מי שייקח להם את הכסף לאוכל.
‏יודעים מה הם קונים בכל הכסף הזה?
‏תוספות.
‏אנחנו צריכים בריונים.
‏ומעצבן שאנשים אומרים,
‏"תקשיב, בריונות ברשת גרועה יותר."
‏סתמו את הפה.
‏בחיים לא שמעתי ‏על מישהו שהפילו במדרגות ברשת.
‏בחיים לא שמעתי על מישהו ‏שזרקו עליו שקית שתן ברשת.
‏אנחנו צריכים בריונים.
‏בחיי, ככה טראמפ נעשה נשיא.
‏זה בדיוק מה שקרה.
‏נפטרנו מהבריונים,
‏בריון אמיתי הופיע ואף אחד לא ידע מה לעשות.
‏אני מנסה לעשות סדר בחיים.
‏מנסה להכניס קצת דת לחיים.
‏רק קצת.
‏דת היא קצת כמו מלח.
‏קצת זה טוב אבל יותר מדי והארוחה נדפקת.
‏אני בעצם מנסה למצוא את אלוהים ‏לפני שהוא ימצא אותי.
‏אבל אלוהים אף פעם לא מוצא אותך בזמן טוב.
‏אתה אף פעם לא יושב במגרש במשחק של ה"ניקס"
‏כשהאלי בארי עושה לך ביד
‏ופתאום אלוהים מופיע.
‏"היא נותנת טוב ביד, מה?
‏אני בראתי אותה. גם את הזין שלך. ‏תבלה במשחק."
‏אלוהים אף פעם לא מופיע ברגעים כאלה.
‏לא, הוא מופיע אחרי שנאנסת בכלא.
‏ואתה בכלא בגלל דוחות חניה.
‏אם אתה בכלא בגלל רצח ומישהו אונס אותך,
‏אתה אומר, "טוב, כנראה מגיע לי.
‏בכל זאת, הרגתי מישהו. ‏עכשיו מישהו רוצח לי את התחת.
‏תאנוס בכיף."
‏אבל אם אתה בכלא בגלל דוחות חניה
‏ומישהו מזיין אותך בתחת,
‏אתה אומר, "חבל שלא הזזתי את הרכב.
‏מה חשבתי לעצמי?
‏חשבתי שזה יום שישי הטוב.
‏כל הזמן מזיזים את הפסחא."
‏מנסה למצוא את אלוהים לפני שהוא ימצא אותי.
‏אבל זה קשה כל כך כי אני כזה זבל.
‏אני מנסה להיות טוב אבל אני חתיכת זבל.
‏לפני כמה ימים נתתי לדר רחוב חמישה דולרים.
‏זה היה צריך להיות מעשה טוב.
‏אבל לא נתתי לו כסף בשבילו,
‏נתתי לו כסף בשבילי.
‏קורה לכם שאתם נותנים או עושים משהו טוב
‏רק בתקווה שאלוהים יבחין בכם?
‏ניסיתי בעצם להתניע ברכה.
‏בזמן שנתתי לקבצן הזה כסף ‏כאילו הבטתי באלוהים
‏ואמרתי, "תראה, אלוהים, אני איש טוב.
‏ברך אותי באורך."
‏ואני כזה חרטטן, ‏בכל פעם שדיברתי עם מישהו באותו יום
‏הזכרתי את זה שנתתי לקבצן חמישה דולרים.
‏לא משנה על מה דיברנו,
‏"אחי, ראית את לברון?"
‏"לא, הייתי עסוק, נתתי כסף לקבצן.
‏לא היה לי זמן."
‏ואני מתרברב בחמישה דולרים שנתתי לו.
‏אבל היו לי בערך 400 בכיס.
‏עברתי שטרות גדולים כדי לתת לו קטנים.
‏כזה, "לא, אי אפשר, לא, לא.
‏לא, לא, לא לך, לא, לא.
‏זה לחשפניות אחר כך. לא, לא."
‏נתתי לו מספיק ‏בשביל לקנות משהו ב"מקדונלד'ס"
‏אבל בלי משקה.
‏"תקנה לעצמך מספר שמונה… יבש."
‏מנסה למצוא את אלוהים לפני שהוא ימצא אותי.
‏אני כזה דפוק.
‏מדברים על דת הרבה בחדשות.
‏כל הזמן צופים בחדשות
‏והם מדברים על קיצונים דתיים.
‏אנחנו במלחמה עם קיצונים. קיצונים.
‏מה זה קיצוני דתי?
‏קיצוני דתי זה מישהו ‏שמאמין באלוהים בקיצוניות.
‏אתם חושבים שאתם מאמינים באלוהים ‏אבל הם מאמינים בקיצוניות.
‏כאילו, "אלוהים חוזר ביום רביעי ב-14:30.
‏יש לי כרטיסים.
‏הופעת חימום של פנטזיה.
‏שמעתי שצ'ארלי וילסון אולי יקפוץ."
‏כן, קיצונים דתיים ‏מאמינים באלוהים בקיצוניות
‏ומדי פעם מפוצצים דברים.
‏תחשבו על זה, מוזר.
‏כי אם באמת מאמינים באלוהים,
‏מאמינים שהוא ברא את הארץ, ‏את הירח, את הכוכבים ואת השמש.
‏מאמינים שאלוהים ‏הוא היישות החזקה ביותר ביקום.
‏אם אתם מאמינים שאלוהים ‏הוא היישות החזקה ביותר ביקום,
‏למה שהוא יצטרך מכם עזרה?
‏מה הקטע?
‏ו… בדיוק.
‏תקשיבו.
‏לדעתי סיוע לאלוהים הוא חילול הקודש.
‏אם אתם חושבים שאתם יכולים לעזור לו, ‏אתם לא מאמינים באלוהים.
‏כן, אם הייתם מאמינים באמת הייתם מאמינים.
‏תקשיבו. לא הלכתי לכנסייה כבר עשר שנים.
‏זו אמונה באלוהים.
‏אתם הולכים כל שבוע ‏כי אתם לא בוטחים באלוהים.
‏אלוהים הגיע כבר?
‏מנסה למצוא את אלוהים לפני שהוא ימצא אותי.
‏עוד דבר שקיצונים דתיים הרסו, תעופה.
‏הם הרסו הכול.
‏זוכרים שהיה כיף לטוס?
‏יכולנו לצאת מהבית ב-11:30 לטיסה ב-12:00.
‏ולהגיע בזמן.
‏זוכרים שיכולנו לאסוף את סבתא בשער?
‏כן. עכשיו עד שמגיעים אליה
‏היא כבר חטפה התקף לב.
‏היא מתה, מסתובבת על המסוע.
‏"יש לך כרטיס לסבתא מתה?"
‏וכל האבטחה, צריך לחלוץ נעליים,
‏לוקחים לך את השמפו.
‏ממתי שמפו כזה מסוכן?
‏לוקחים את השמפו, אתה עובר בידוק
‏ואז מוכרים את השמפו שלך בחנות המתנות.
‏לפעמים מנסים למכור לך חזרה את השמפו שלך.
‏אני יודע לזהות את ה"פרל" שלי.
‏נמאס לי מכל האבטחה.
‏צריך חברת תעופה לאנשים שלא אכפת להם.
‏צריך חברת תעופה…
‏חברת תעופה בלי אבטחה בכלל
‏לאנשים שממהרים
‏ומוכנים לקחת את החיים בידיים.
‏זה מה שצריך.
‏אני מוכן להוסיף 50 דולרים על זה.
‏שיקראו לה "סיכון תעופה".
‏"סיכון תעופה", חצי מחיר למוסלמים.
‏ככל שהזקן ארוך יותר ‏מקבלים יותר מרווח לרגליים.
‏לא יהיו כרטיסים אפילו.
‏יחתמו על היד כמו במועדון.
‏כזה, "כבר הייתי בפנים."
‏ב"סיכון תעופה" ‏כל הטייסים שלנו הם תפוחים רקובים.
‏אני בסך הכול מנסה למצוא את אלוהים ‏לפני שהוא ימצא אותי.
‏מחר יום ראשון.
‏אני אוהב להתעורר ביום ראשון
‏ולצפות במטיפים.
‏אני פשוט אוהב לצפות במטיפים. נגיד…
‏אח שלי טי-די ג'ייקס.
‏קרפלו דולר.
‏ג'ואל אוסטין.
‏לצפות בכולם. יש לי שאלה.
‏למה אלוהים תמיד כזה מרושש?
‏לאלוהים יש בעיות כלכליות…
‏כבר לא מעט זמן.
‏מה נסגר?
‏לאלוהים יש משכנתה גרועה?
‏מה קורה?
‏מי משלם את המסים של אלוהים, וסלי סנייפס?
‏מה קורה? אני לא מבין.
‏השטן אף פעם לא מרושש.
‏הוא זורק שטרות במועדון חשפנות.
‏אף פעם לא רואים את השטן בטלוויזיה אומר,
‏"היי, הרשע הזה לא מממן את עצמו."
‏אבל אני אוהב דת.
‏אני אוהב לצפות בדת, ללמוד דת.
‏מה שמגניב בדת הוא שלא משנה למי מתפללים,
‏לא משנה מה לומדים,
‏בכל דת יש הנחה בסיסית אחת,
‏מושג בסיסי אחד שיש בכל דת.
‏וההנחה היא "אלוהים לא טועה".
‏בכל דת מאמינים בזה.
‏"אלוהים לא…
‏טועה.
‏אמרתי שאלוהים…
‏לא…
‏טועה."
‏אלוהים לא טועה בכלל?
‏זה… טוב.
‏זו אמירה יומרנית.
‏שום טעות?
‏יצא לכם לקרוא את התנ"ך?
‏מה כתוב בתנ"ך שאלוהים עשה ביום השביעי?
‏אלוהים נח.
‏נשמע לי מוזר שיישות מושלמת תנוח.
‏אני רוצה לשאול שאלה.
‏קרה לכם פעם שביצעתם משימה,
‏הלך לכם מעולה
‏ואז החלטתם לנוח?
‏קרה לכם בחיים?
‏לא!
‏זה בחיים לא קרה לכם.
‏מה שקרה זה שביצעתם משימה,
‏פישלתם
‏וחשבתם, "כדאי שאנוח…
‏לפני שאפשל עוד יותר."
‏"אלוהים לא טועה." עשו לי טובה.
‏אלוהים טועה והרבה.
‏ראיתם פעם דורבן?
‏אי אפשר לאכול, אי אפשר לחבק.
‏מכוער, דביק, מחרבן בכל מקום.
‏טעות!
‏מה לגבי חול טובעני?
‏חול שאפשר לטבוע בו.
‏לטבוע ביובש.
‏נראה לכם שאלוהים התכוון לברוא חול טובעני?
‏טעות.
‏הייתם במיסיסיפי פעם?
‏טעות!
‏ד-פ-ק-טי-טי!
‏ברצינות?
‏סתם גוש של זבל גזעני.
‏מיסיסיפי המחורבנת. ‏הייתי שם לפני כמה חודשים,
‏לא ידעתי בכלל באיזו שנה אני.
‏עד כדי כך דפוק ועלוב שם.
‏בחיי!
‏יודעים איך במיסיסיפי?
‏מכירים את זה שטסים לקריביים?
‏נוחתים בקריביים ונכנסים להסעה.
‏הנסיעה הזאת.
‏הנסיעה המפחידה הזאת…
‏מנמל התעופה לאתר הנופש.
‏מביטים בחלון ואומרים, "מה נסגר?
‏מה קורה כאן?
‏אלוהים!"
‏רואים ילדים קטנים אוכלים ראסטות.
‏רואים את שאבה רנקס דוקר כלב.
‏שאבה!
‏אנשים נראים כאילו בחיים לא ראו מכונית.
‏"גלגל!"
‏ואז מגיעים לאתר הנופש ‏ואומרים, "נחמד בג'מייקה.
‏ממש נחמד. צריך להזמין את אימא שלך."
‏בחיי.
‏מגישים לכם פינה קולדה אחת
‏ואתם סולחים על העוני ‏הכי נורא שראיתם בחיים.
‏לגימה אחת ופתאום,
‏"התינוק לא היה מת באמת, נכון?
‏איזה כיף יהיה באופנועי הים."
‏מנסה למצוא את אלוהים לפני שהוא ימצא אותי.
‏מנסה לעשות סדר בחיים.
‏איזה טירוף… השנים האחרונות היו טירוף אצלי.
‏טיפלתי בילדות שלי.
‏התגרשתי.
‏אני גרוש. לא…
‏אל תמחאו כפיים אם אתם לא עורכי דין.
‏אתם לא רוצים להתגרש, תקשיבו לי.
‏אני מדבר מהגיהינום, לא כדאי לכם.
‏אם אתם אוהבים משהו, אל תרפו.
‏כן, אל תרפו.
‏תתחייבו.
‏גם אל תהיו אלה שתמיד מאיימים לעזוב.
‏תאהבו עד הסוף או שתתחפפו.
‏רוצים לעזוב? תעזבו עכשיו.
‏כן, ממש עכשיו בהופעה.
‏פשוט תיפרדו.
‏יש משקאות לפרודים מאחור.
‏אבל לפני שתלכו כדאי ש…
‏כדאי שתוודאו שיש לכם אפשרויות.
‏כי חלקכם בזוגיות כבר כל כך הרבה זמן
‏ואין לכם מושג כמה אתם מכוערים.
‏לפני שאתם הולכים פשוט תתפשטו,
‏עמדו מול המראה ו…
‏"זה מה שיש לי להציע."
‏תצטרכו כפיפות בטן או טיפול פסיכולוגי.
‏כן.
‏תאהבו עד הסוף או שתתחפפו, טוב?
‏שמעתם?
‏אני אומר לכם.
‏אם אתם בזוגיות,
‏אתם צריכים רק להזדיין וללכת למקומות.
‏זה כל מה שאתם צריכים לעשות.
‏לשכב ולטייל.
‏להזדיין וללכת למקומות.
‏לגמור וללכת.
‏תעשו רק את זה.
‏אנשים אומרים, "קשה בזוגיות."
‏לא נכון.
‏קשה רק כשמישהו אחד משקיע.
‏כן. שני אנשים יכולים להזיז ספה בקלות.
‏אחד לא יצליח להזיז בכלל.
‏אם אתם בזוגיות,
‏אנסה לעזור לכם עכשיו, טוב?
‏בחיי, אני מנסה לעזור.
‏כלל ראשון:
‏תפסיקו להתחרות.
‏זו לא תחרות מחורבנת.
‏כן.
‏ההצלחה שלה היא ההצלחה שלך ‏וההצלחה שלך היא ההצלחה שלה.
‏תפסיקו להתחרות.
‏די כבר.
‏כלל שני. כלל שני, טוב?
‏אין שוויון בזוגיות.
‏"אנחנו שווים." לא נכון.
‏התפקיד של שניכם הוא לשרת.
‏אתם בתעשיית השירות, טוב?
‏כשאתם בזוגיות אתם בלהקה.
‏בלהקה מחורבנת.
‏ובלהקה לכל אחד יש תפקיד.
‏לפעמים אתה הסולן ולפעמים אתה נגן תוף מרים.
‏ואם אתה מנגן בתוף מרים, תנגן כמו שצריך.
‏כמו שצריך.
‏עם חיוך על הפנים.
‏כי אף אחד לא רוצה לראות נגן תוף מרים כעוס.
‏אם מנגנים בתוף מרים תעשו את זה כמו שצריך.
‏תנגנו עם התחת. ‏"תוף מרים, בן זונה, תוף מרים.
‏תוף מרים, בן זונה, תוף מרים.
‏תוף מרים, בן זונה, תוף מרים."
‏כמו טינה טרנר.
‏בדיוק, אתם בלהקה.
‏כמו "הול ואוטס".
‏אין לי מושג מה אוטס עושה.
‏אבל הול בחיים לא הצליח בלעדיו.
‏כן. תישארו יחד.
‏איך נשארים יחד?
‏צריך להזדיין.
‏פשוט מאוד. תזדיינו.
‏תמיד אומרים, "כשרק הכרנו
‏היה כזה כיף אבל אז צצו בעיות."
‏לא נכון. שום דבר לא צץ.
‏כל הבעיות שלכם היום היו גם כשהכרתם.
‏אבל הזדיינתם אז סלחתם.
‏ידעת שהוא לא שוטף כלים.
‏אבל זיין אותך היטב.
‏עסקה נהדרת, זין תמורת כלים.
‏אהבת לשטוף כלי זין.
‏ידעת שהיא לא יודעת לבשל,
‏אבל היא ליקקה לך את הביצים.
‏אמרת, "תמשיכי ללקק, נזמין משלוח."
‏צריך להזדיין.
‏צריך להזדיין ולא להפסיק.
‏תזדיינו, לא משנה מה מצב הרוח.
‏לא לעצור לרגע.
‏אי אפשר לחכות שרוח הקודש תבוא לקחת אתכם.
‏כן, בדיוק.
‏נשים, אתן מקשיבות?
‏לפעמים צריך למצוץ זין מלנכולי.
‏אין מה לעשות.
‏אני מסוגל לאכול כוס גם כשאני בבאסה.
‏"אני לא מאמין שאין דלק במכונית."
‏"אני לא מאמין שהמרתף מכוסה עובש."
‏אכלתי כוס גם בתשעה בספטמבר.
‏איפה אתם הייתם?
‏אני אומר לכם, צריך להזדיין.
‏הייתי נשוי במשך 16 שנים.
‏כן, זה הרבה זמן.
‏"המילטון" לא אורך כ"כ הרבה זמן.
‏הייתי נשוי במשך 16 שנים ‏בעידן הטלפונים הסלולריים,
‏כלומר…
‏שש עשרה השנים שלי ‏למעשה ארוכות יותר מה-40 של הוריי.
‏ב-16 השנים שלי הייתי בקשר עם גרושתי
‏יותר מאשר היו ההורים שלי במשך 40 שנים.
‏תחשבו על זה. אבא שלי ‏היה יוצא לעבודה ב-06:30 בבוקר,
‏חוזר הביתה ב-20:30 בערב,
‏ובמשך היום הוא ואימא שלי לא היו בקשר בכלל.
‏ככה מערכות יחסים היו פעם.
‏כן. גם אם הילדים היו מתים,
‏הוא היה מגלה רק כשחזר הביתה.
‏כזה, "הילדים מתו?
‏מתי?" "לפני שמונה שעות בערך."
‏"לעזאזל!"
‏לא היה ביניהם שום קשר.
‏ההורים של כולם כאן, ככה היו היחסים שלהם.
‏וכשהם התראו הם דיברו.
‏יודעים למה?
‏כי לכל אחד היה מידע רלוונטי
‏שהיה שימושי לאחר.
‏כן.
‏"מותק, איך היה היום?"
‏"הלבנבן לא תפס אותי." "גם אותי לא."
‏"אוהבת אותך."
‏ויודעים למה הם היו מדברים?
‏יודעים למה? כי הם היו מתגעגעים.
‏הם ממש התגעגעו זה לזה.
‏היום אי אפשר להתגעגע לאף אחד.
‏כולם בכיס שלכם.
‏הם איתכם כל הזמן.
‏ברגע שיוצאים מהבית
‏מקבלים צפצוף מחורבן, הודעה, שיחת וידאו,
‏משהו ב"סנאפצ'ט",
‏תקשורת מחורבנת מסוג כלשהו.
‏ואז האישה מעזה לומר, ‏"נראה לי שלא בא לך לדבר."
‏"על מה את מדברת? ‏אני יודע בדיוק מה עשית היום
‏וגם איך אנשים הגיבו לזה.
‏כן, אני קורא תגובות.
‏עשיתי לך לייק חמש פעמים, כלבה.
‏שלחתי לך שלושה פרצופים שמחים וחציל.
‏עכשיו תרדי ממני."
‏תקשיבו, לא הייתי בעל טוב.
‏הייתי דפוק.
‏הייתי מכור לפורנו.
‏תעשייה של מיליארדים ואני היחיד, כן?
‏הייתי מכור לפורנו ו…
‏איחרתי ברבע שעה לכל מקום.
‏יש לי עדים.
‏יודעים מה קורה כשצופים בפורנו יותר מדי?
‏אני אגיד לכם.
‏אתה נעשה אוטיסטי מבחינה מינית.
‏מפתחים אוטיזם מיני.
‏קשה ליצור קשר עין ולהקשיב.
‏אתה רוצה שהכול יהיה שגרתי.
‏אי אפשר לחנוק את האישה בכל לילה.
‏צריך לגוון קצת. רק בימי חמישי.
‏ומה קורה כשצופים בפורנו יותר מדי?
‏מאבדים רגישות.
‏כשרק מתחילים, כל סוג של פורנו מספיק.
‏כזה, "עירום!"
‏ואז בהמשך אתה נעשה דפוק לגמרי
‏ואתה צריך קוקטייל מושלם של פורנו…
‏כדי להידלק.
‏נדפקתי לגמרי.
‏הייתי צריך אסיאנית עם תחת של שחורה
‏שמדברת ספרדית…
‏רק כדי שהזין יתחיל לזוז.
‏עכשיו אני בסדר. הלכתי לגמילה,
‏נתנו לי מדבקות פורנו.
‏המצב שלי השתפר.
‏נשים, תדאגו לגברים שלכן.
‏גברים, תדאגו לנשים ולחברות שלכם.
‏תדאגו לה, אחרת היא תעזוב.
‏היא תעזוב מבחינה גופנית או נפשית.
‏אישה יכולה לעזוב מבחינה נפשית.
‏כמו ב"מסע בין כוכבים", לעוף בטלפתיה.
‏יש כאלה שחושבים ‏שהם עם האישה שלהם ממש עכשיו.
‏מצטער, אחי, היא עזבה לפני חודשים.
‏היא באה רק כי השגת כרטיסים.
‏היא לא איתך, היא איתי.
‏ככל שמזדקנים לומדים יותר.
‏לומדים מה הדבר הכי קשוח בעולם.
‏לומדים שאין דבר קשוח יותר
‏וחכם יותר
‏וחזק יותר מעקרת בית.
‏עקרות בית הן הכי חכמות בעולם.
‏חושבים שזו האישה העובדת, לא.
‏פראייריות עובדות.
‏כן.
‏אנשים חכמים מוצאים אחרים שיעבדו בשבילם.
‏כן, בדיוק.
‏יש "עקרות הבית של אטלנטה".
‏אין "הנשים העובדות של אטלנטה".
‏אף אחד לא יצפה בזה.
‏עקרות הבית הכי קשוחות.
‏כי עקרת בית שכנעה את בעלה
‏שזה גם הבית שלו.
‏יש כאן הרבה גברים שחושבים שיש להם בית,
‏שזה גם הבית שלהם.
‏לא, היא לקחה את הבית לפני שנים
‏והילדים היו שותפים.
‏כן.
‏עקרות בית קשוחות.
‏לעקרות בית יש קצת זמן, כן.
‏אז לפני שאבא חוזר הביתה ‏עקרת הבית קוראת לילדים
‏והם חוזרים על ההצגה…
‏שיעשו כשאבא יחזור.
‏"אבא יחזור בעוד חמש דקות. ‏זוכרים את הטקסט?"
‏"התגעגעתי, אבא."
‏"יפה מאוד.
‏תגיד את זה ברגע שהוא נכנס, טוב?
‏ואתה תתפוס לו ברגל ואל תעזוב.
‏אני אתן לו חתיכה גדולה של עוף
‏ואחרי שהוא יירדם הבית שוב יהיה שלנו."
‏כן, חברים, אין לכם בית.
‏אם אתם גרים עם אישה אין לכם בית.
‏זה הבית שלה.
‏רק לגברים רווקים יש בעלות על משהו.
‏ואני אגיד לכם מה המבחן האמיתי.
‏אם אתם באמת חושבים שיש לכם בית… מבחן קטן.
‏חברים, הערב כשתחזרו הביתה
‏אני רוצה שתנסו…
‏חברים, כשתחזרו הביתה
‏אני רוצה שתנסו לתלות תמונה של אימא שלכם.
‏זה הבית שלכם, לא?
‏תנסו.
‏"מה זה?"
‏"תמונה של אימא שלי." "המסגרת לא נראית לי."
‏בחיים לא תראו את התמונה שוב.
‏אולי בלוויה של אימא שלכם,
‏היא תגיד, "תראה מה מצאתי."
‏לכל הרוחות.
‏ואל תכעסו. אל תכעסו על האישה.
‏לא משנה מה, אל תכעסו.
‏כי אם תכעסו עליה היא תכעס עליכם.
‏אתם כועסים כי אתם לא יכולים ‏לתלות תמונה של אימא שלכם.
‏אבל היא כועסת עליכם
‏כי העזתם בכלל
‏לכעוס עליה.
‏אתם כועסים בגלל משהו שהיא באמת עשתה.
‏והיא כועסת רק כי העזתם ‏להגיב לדבר שהיא עשתה.
‏לא עשיתם שום דבר ועכשיו אתם צריכים להתנצל
‏כדי להמשיך הלאה.
‏"מותק, מצטער.
‏הייתי צריך לדעת ‏שהפנים של אימא שלי לא ראויים
‏להיתלות על הקיר בבית שלנו.
‏בחיים לא אעשה שוב טעות כזאת.
‏אולי אתלה אותה במשרד או משהו.
‏אני אשמח. תודה, מותק.
‏אני אוהב אותך.
‏ואם זה עוזר, זין על אימא שלי."
‏בחיי. ואם היא ממש כועסת…
‏אם האישה ממש כועסת,
‏היא תכריז על שביתת כוס.
‏לא כדאי לכם.
‏אין דבר גרוע יותר משביתת כוס.
‏כן. זוכרים את שביתת הכוס ב-2013?
‏המגעים היו מתוחים.
‏האיגוד לא ויתר.
‏כן, שביתת כוס, חרם כוס.
‏עיצומי כוס.
‏כאילו הזין שלכם קובה.
‏כן, שביתת כוס היא הנשק הקטלני ביותר
‏שנשים אוחזות בו.
‏אבל צריך לדעת להשתמש בו.
‏הרבה נשים לא יודעות לעשות שביתת כוס.
‏כן, חלקכן לא יודעות לעשות ‏שביתת כוס כמו שצריך.
‏אני אגיד לכם מה הקטע בשביתת כוס.
‏שביתת כוס מצליחה
‏רק אם מזדיינים באופן קבוע.
‏אי אפשר לאיים על גבר ‏בסקס שהוא לא מקבל בכלל.
‏"אני לא אמצוץ לך." "את לא מוצצת גם עכשיו.
‏יש עוד דברים מומצאים שאת רוצה לקחת?
‏רוצה לקחת את המפתחות של החללית שלי?
‏רוצה לקחת את נמר המחמד שלי? מה עוד?
‏מה עוד תיקחי?"
‏כן, נשים, תזדיינו עם הבעלים שלכן.
‏תזדיינו איתם!
‏תזדיינו איתם.
‏אין בררה, כי אם לא תזדיינו איתו
‏הוא ייצר נוגדנים לכוס שלכן.
‏ככל שתזדיינו איתו יותר הוא ייעשה חלש יותר.
‏אחרת הוא יפתח דעה משלו.
‏לא כדאי.
‏תתמקדו במטרה, לכל הרוחות.
‏בחיי.
‏עוד משהו.
‏עוד סיבה להזדיין עם הבעל.
‏חס וחלילה, נגיד שנקלעת לתאונת רכבת נוראה.
‏כן.
‏כל הגוף שלך מרוסק, נקרע לגזרים.
‏והדבר היחיד שנותר…
‏הוא הכוס.
‏ובעלך צריך לבוא לחדר המתים
‏ולזהות את הכוס
‏כדי להעניק לך קבורה הולמת.
‏אם לא שכבתם יהיה לו קשה.
‏הוא בא, הקברן אומר,
‏"אני מסיר את הכיסוי
‏ואני צריך שתזהה את הכוס, טוב?"
‏הוא מסיר את הכיסוי והבעל אומר,
‏"לא יודע.
‏אני לא ממש…
‏אני לא…
‏בטוח שהיא הייתה ברכבת?
‏אתה יכול להזיז אותו ככה?
‏זו אשתי.
‏זו אשתי."
‏נשים, אם יש לכן בעל טוב,
‏איש טוב, אל תרפו,
‏אחרת מישהי תגנוב אותו מכן.
‏תגנוב.
‏ממש עכשיו יש כאן נשים עם בעלים גנובים.
‏אתן יודעות מי אתן.
‏"הכלבה חיפפה."
‏כן, אל תרפו, אחרת מישהי תגנוב אותו מכן.
‏גברים,
‏אתם לא ממש צריכים לדאוג מזה.
‏אף אחד לא יגנוב מכם את האישה.
‏שלא תבינו לא נכון, יזיינו אותה בשמחה.
‏יזיינו אותה היטב.
‏טוב יותר מכם.
‏אבל לא יגנבו אותה.
‏אין בחור שאומר,
‏"אני רוצה שהיא תצעק עליי ‏כמו שהיא צועקת עליו.
‏אני רוצה לגור בבית ‏בלי תמונות של אימא שלי."
‏יזיינו אותה ואז יחזירו.
‏"נראה לי שזה שלך.
‏היא גרמה לי לשנוא את עצמי."
‏בחיי.
‏פישלתי. גירושים.
‏אתם לא רוצים שום קשר לזה.
‏זו אשמתי כי אני חתיכת חרא.
‏לא הייתי בעל טוב.
‏לא הקשבתי.
‏לא הייתי נחמד.
‏כן, באמת.
‏הייתה לי גישה מסריחה.
‏חשבתי, "אני משלם על הכול, ‏אני יכול לעשות מה שבא לי."
‏זה לא הולך ככה.
‏חשבתי שאני מלך העולם.
‏לא ניגנתי בתוף המרים.
‏מוכרחים לנגן בתוף המרים, כולם מוכרחים.
‏בגדתי.
‏ברצינות, אני לא מתרברב. בגדתי.
‏הייתי בדרכים ו…
‏שכבתי עם שלוש נשים שונות.
‏דפוק לגמרי.
‏יודעים מה דפוק?
‏כשגברים בוגדים אנחנו רוצים משהו חדש.
‏רוצים משהו חדש, כן?
‏אבל מה אז קורה?
‏האישה מגלה
‏ועכשיו היא חדשה.
‏בחיים לא תהיה שוב כמו פעם.
‏ועכשיו קיבלת משהו חדש אבל בקטע רע.
‏משהו חדש בקטע רע.
‏כל הנשים כאן אומרות עכשיו,
‏"לך תזדיין, כריס. מה נסגר? חשבתי…
‏חשבתי שאתה בסדר. אתה?
‏בחייך, כריס. מה נסגר איתך?
‏מה נסגר עם גברים?"
‏אני יודע שהרבה חושבות ככה עכשיו.
‏כולן כאן חושבות, "לך תזדיין, כריס."
‏וכל הגברים חושבים,
‏"שלוש?
‏זהו? רק שלוש?
‏לעזאזל, אחי.
‏אני שליח ויש לי יותר מאהבות.
‏שלוש?
‏כנראה ממש אהבת את אשתך.
‏רומנטיקן."
‏בחיי, דפוק לגמרי.
‏אני זוכר שהתגרשתי סופית
‏ואז הלכתי למסיבה
‏וראיתי את ריהאנה.
‏אמרתי, "טוב, נתחיל מחדש."
‏אני במסיבה ואני רואה את ריהאנה.
‏אמרתי, "טוב, נלך להגיד שלום."
‏אמרתי, "מה קורה, ריהאנה?"
‏קרה לכם פעם ששכחתם בני כמה אתם?
‏ריהאנה הביטה בי כאילו אני דודה שלה.
‏מבחינתה בכלל לא הייתי חבר קהילה נושא זין.
‏הייתי יכול להשכיב ‏את אריתה פרנקלין יותר בקלות.
‏ואני אומר את זה מתוך כבוד, כן?
‏היא שאלה אותי על גברים אחרים.
‏"ראית את ריי ג'יי?" ‏אמרתי, "זין על ריי ג'יי.
‏שונא אותו."
‏לא כדאי לכם להתגרש, זו לא בדיחה בכלל.
‏היה מאבק משמורת על הילדות שלי.
‏רק כדי לראות אותן.
‏דפוק לגמרי.
‏קודם כול, לא כדאי להיות גבר ‏בבית משפט לענייני משפחה.
‏ולא כדאי להיות שחור באף בית משפט.
‏אפילו השופט השחור ‏בא כל יום לעבודה עם עורך דין.
‏ולא מוריד את הגלימה כל היום.
‏כתוב "שופט" מאחור
‏למקרה שמישהו יחשוב שזה סתם כושי עם גלימה.
‏"זה כושי עם גלימה?"
‏"לא, רק השופט."
‏הייתי בבית המשפט והיה מפחיד.
‏לא לדעת אם אוכל לראות את הילדות שלי.
‏וכשהתגרשתי רציתי שהכול ילך חלק.
‏לכן קניתי בית מעבר לפינה.
‏ממש, במרחק חצי ק"מ. ממש מעבר לפינה.
‏ממש ליד הבית, טוב? אבל זה לא הספיק.
‏באתי והשופט אמר,
‏"מר רוק,
‏אני צריך לראות תמונות
‏של המיטות בחדר השינה
‏כדי לוודא שלילדות יהיה איפה לישון."
‏אמרתי, "אתה חושב שקניתי אבוס?
‏שקניתי בית במיליון דולר בלי מיטות?"
‏טוב, הראיתי תמונות.
‏אבל זה לא הספיק. השופט אמר, "מר רוק,
‏אני צריך לראות תמונות של המקרר
‏ושל המזון בפנים
‏כדי לוודא שלילדות יש די אוכל."
‏ואני…
‏"מה שמעת עליי?
‏אני כריס רוק, לא כריס בראון."
‏בחיי.
‏חברים, אני מקווה שאף אחד מכם לא יתגרש.
‏אני אומר לכם,
‏אם אתם עושים משהו טוב למען הילדים,
‏תמיד תצלמו.
‏חיבקתם? תמונה. האכלתם? תמונה.
‏אין לדעת מתי תצטרכו קבלות לאהבה.
‏החורף מגיע.
‏אבל בסוף הצלחתי, זכיתי בבנות.
‏זכיתי בבנות. אני רואה אותן כל הזמן.
‏קיבלתי משמורת, הכול הסתדר.
‏אבל זה היה משפיל, ‏לנסות להוכיח את ההורות שלך.
‏אני יודע שאמרתי ‏שבזוגיות לא אמורים להתחרות,
‏אבל אחרי כל זה,
‏אתה חושב, "אאבד את הילדות?"
‏אמרתי, "בכל פעם שהן אצלי אני אלך עד הסוף."
‏תמיד הלכתי עד הסוף אבל הפעם עוד יותר.
‏"אני לא יודע מה אתן עושות אצל אימא
‏אבל כאן יהיה טוב יותר פי אלף.
‏בכל פעם, טוב?"
‏לפעמים אני מביא כוכבים אורחים.
‏אני דואג שהן יחזרו אליה עם סיפור,
‏"אימא, דרייק עזר לי בשיעורי הבית!
‏ליידי גאגא הכינה לי טוסט גבינה."
‏אתם חושבים שאני מזיין בשכל.
‏תציצו באינסטגרם שלי, טוב?
‏והכי מטורף,
‏אחרי כל ענייני המשמורת
‏צריך לחלק את הכסף וזה מפחיד בטירוף.
‏ומי…
‏מי שמרוויח יותר צריך לשלם ‏את הוצאות המשפט של השני.
‏שילמתי לעורך דין כדי שיגרש אותי.
‏כמו לשכור מתנקש שיהרוג אותך.
‏"הנה תמונה שלי.
‏אהיה ב'ברגר קינג' ב-10:38, טוב?
‏תירה לי בראש ותתקשר."
‏אז…
‏אני בבית המשפט…
‏יום אחד בבית המשפט, אני מסתכל…
‏לה יש שלושה עורכי דין וגם לי שלושה.
‏יקר בטירוף.
‏לה יש שלושה, לי יש שלושה.
‏השופט, הפקיד, הקצרנית.
‏אני מביט בכולם.
‏חושב לעצמי, "וואו, יש כאן עיירה שלמה."
‏הבטתי בכולם והבנתי
‏שכולם שם מלומדים הרבה יותר ממני.
‏נשרתי מהתיכון, כן?
‏יש לי כאן עסק עם בעלי תארים.
‏הבנתי שכולם שם
‏חיו בתנאים טובים הרבה יותר משלי.
‏אני מבד-סטיי, לעזאזל.
‏וכולם שם כדי לקחת ממני כסף.
‏כולם כאן יצאו מורווחים חוץ ממני.
‏הם התעוררו באותו בוקר, צחצחו שיניים,
‏לבשו חליפות וסידרו שיער
‏כשייעודם היחיד הוא לקחת ממני דברים.
‏ובאותו רגע הבנתי משהו.
‏הצלחתי.
‏התחלתי בתחתית ועכשיו אני כאן.
‏הצלחתי.
‏ואז אמרתי, "לא אכפת לי, קחו. מה שבא לכם.
‏אני אסתדר. אני אעבוד, יהיה בסדר."
‏זה מה שמטורף.
‏יש לקחים שצריך ללמוד.
‏אני גרמתי לעצמי לכל הצרות.
‏אף אחד לא אמר לי להתפרפר.
‏הכול באשמתי.
‏צריך ללמוד לקחים, לקחים של גברים.
‏אני יודע שקשה להיות אישה,
‏אבל יש אכזריות כזו
‏שצריך להכיר בה בתור גבר, במיוחד שחור.
‏העולם אכזרי בטירוף.
‏מזדקנים, ואני למדתי…
‏שרק נשים, ילדים וכלבים
‏נאהבים בלא תנאים.
‏נשים, ילדים וכלבים נאהבים בלא תנאים.
‏גבר נאהב
‏רק בתנאי שיספק משהו, טוב?
‏בחיים לא שמעתי אישה אומרת,
‏"אחרי שפיטרו אותו ממש התקרבנו."
‏בחיים לא שמעתי את זה.
‏לא.
‏פעם שמעתי את סבתא שלי אומרת,
‏"גבר מרושש הוא כמו יד שבורה,
‏אין מה לעשות בו."
‏מה הקטע הזה?
‏כן, נשים, ילדים וכלבים נאהבים בלא תנאים.
‏גבר נאהב רק בתנאי שיספק משהו, טוב?
‏כן. גברים, כשאתם מכירים מישהי,
‏מה החברים שואלים?
‏"איך היא נראית?"
‏נשים, כשאתן מכירות מישהו, ‏מה החברות שואלות?
‏"מה הוא עושה בחיים?
‏מה הוא עושה שיכול להועיל לך?
‏הוא יכול להגשים חלומות או לא?"
‏כן.
‏כל הגברים כאן
‏נמצאים במרחק פיטורים מאובדן הנשים שלהם.
‏אתם חושבים שאתם מכירים אותה, אין לכם מושג.
‏אחי, תהיה מובטל שלושה שבועות ‏ואז תכיר אותה באמת.
‏כל הגברים כאן במרחק פיטורים, טוב?
‏ממש עכשיו מישל אובמה מביטה בברק ואומרת,
‏"מה הלאה, בן אדם?
‏איך הולך עם הספר?
‏תן לי פרקים."
‏בחיי.
‏עולם קשוח ואכזרי.
‏אבל הכול באשמתי.
‏כשמזדקנים לומדים דברים.
‏אבל גם נשים בוגדות.
‏נשים בוגדות, לא רק אנחנו.
‏גם נשים בוגדות ‏אבל הן טובות בזה יותר מגברים.
‏גברים, אנחנו בוגדים גרועים.
‏תמיד נתפסים מאוחר בלילה,
‏חוזרים עם ריח של סבון של בית מלון.
‏האישה שואלת, "מה הריח הזה?" "לא יודע."
‏ואז אתה מתפשט
‏ונופל לך מהתחת סבון קטן.
‏"ידעתי!"
‏מטורף שאנחנו הגברים נתפסים בקלות.
‏ממש קל לתפוס אותנו ‏כי זו תמיד הבחורה החדשה.
‏החדשה בעבודה, החדשה בלימודים.
‏"הכלבה".
‏אבל אצל נשים, כשתופסים אישה
‏זה תמיד איזה אחד שפגשתם כבר עשר פעמים.
‏היה אצלך בבית,
‏שתה לך את ה"פלגרינו".
‏ויום אחד אתה מביט בו וחושב, "רק רגע.
‏קרייג לא במועדון הקריאה.
‏הוא לא יודע לקרוא."
‏די, אני פרשתי.
‏סיימתי עם הבגידות.
‏די. בגיל מסוים אחרי הרבה צרות,
‏אחרי שאיבדת הרבה אתה אומר, ‏"די כבר, אני לא בוגד יותר."
‏אני אוהב כוס אבל אוהב יותר שלווה.
‏שלווה עדיפה על כוס.
‏שלווה מעמידה לי את הזין.
‏אני צריך שלווה מחורבנת.
‏רוצה להיות איתי? תהיי שלווה.
‏קצת שלווה, לכל הרוחות.
‏כן, אני לא בוגד בכלל.
‏אלא אם ריהאנה…
‏יש לי חצי ויאגרה בארנק
‏למקרה שמתישהו תהיה לה ‏תקופה כזאת של קומיקאים מבוגרים.
‏"ריהאנה הזדיינה עם אדי גריפין? אני רץ לשם.
‏אדי גריפין? לעזאזל!"
‏הכול בסדר.
‏אני יוצא עם נשים עכשיו.
‏בחיי, מוזר.
‏הייתי נשוי במשך הרבה זמן.
‏אני יוצא עם נשים בגילי, ‏לפעמים עם צעירות יותר.
‏טירוף מוחלט.
‏הכול השתנה.
‏הן מזדיינות מהר עכשיו.
‏מזדיינות מהר והולכות.
‏פשוט עפות לך מהבית.
‏מזדיינות והולכות. "לאן את הולכת?
‏את גרה כאן."
‏פעם הן היו רוצות להתכרבל קצת, ‏עכשיו הן עפות.
‏ומזדיינות מייד.
‏אני איש מבוגר ואני אומר, "זה לא הולם."
‏בחיי, נשים צעירות אוהבות להיות למעלה, ‏תמיד רוצות להיות למעלה.
‏"אני רוצה לרכוב, תן לי להיות למעלה.
‏תן לרכוב, להיות למעלה.
‏תן לרכוב."
‏אישה בת 45 בחיים לא תרצה להיות למעלה.
‏היא אומרת, "תגיד תודה שאני שוכבת ככה.
‏אני מוכנה להסתובב כדי שתגמור אבל לא יותר.
‏הברכיים שלי עדינות."
‏אבל נשים צעירות, "רוצה להיות למעלה.
‏רוצה למעלה, תן לרכוב, רוצה למעלה."
‏אני שוכב על הגב, היא קופצת לי על הזין,
‏ואני לא יודע אם אני מזדיין
‏או מחליף שמן.
‏"רוצה למעלה, תן לרכוב.
‏תן לרכוב."
‏אני ב"טינדר" עכשיו בשם האמיתי שלי.
‏חברים שלי אומרים, "אל תשתמש בשם האמיתי.
‏מה אם תמצא אישה ‏שרוצה אותך רק כי אתה כריס רוק?"
‏אני אומר, "אבל אני באמת כריס רוק.
‏מה לכתוב, סדריק הבדרן?"
‏תמונת הפרופיל שלי ב"טינדר" כרגע
‏היא תמונה שלי בעירום
‏עם מיקרופון ביד…
‏ותוף מרים.
‏אני זזתי. כל טוב. תודה.
‏אין עליך. ‏-אין עליך.
‏לא משנה מה… ‏-אין עליך.
‏בכל דבר שאתה עושה אתה מרגש אותי.
‏אני כאילו…
‏הייתי מעדיף לראות את זה ‏מאשר את מה שהיה פעם,
‏כשמייקל ופרינס רבו
‏ובסוף מישהו נפל מסירת הצלה.
‏כן, בחיי.
‏ראיתי את זה.
‏שיזדיינו, טוב?
‏מכיר את הסיפור?
‏אני זוכר. ‏-אלוהים.
‏אדי וריצ'רד רק השתתפו בסרט יחד.
‏הם לא הסתדרו.
‏ריצ'רד וקוסבי לא הסתדרו.
‏בפעם הראשונה שראיתי את אדי ואת ריצ'רד יחד,
‏ריצ'רד היה על הבמה בדה אוריג'ינל רום.
‏הוא מופיע. ורשון מביא לו פתק.
‏ריצ'רד קורא את הפתק,
‏מניח בצד וממשיך לעבוד.
‏בפתק היה כתוב, "אדי מרפי כאן."
‏ריצ'רד עובד
‏ובסוף הוא אומר,
‏"יש כאן בחור צעיר. ‏הרבה אומרים שהוא אני החדש,
‏אבל עוד לא סיימתי להיות אני,
‏אז זה באמת מעצבן אותי…
‏קוראים לו אדי מרפי."
‏כולם מתחרפנים. הוא אומר,
‏"רוצה לעלות כדי שאכיר אותך?"
‏אלוהים. ‏-וואו!
‏וואו!
‏"מחיאות כפיים לאדי מרפי."
‏אדי הולך באולם,
‏מגיע למדרגה הזו, כן?
‏עולה לבמה, ‏הם לוחצים ידיים ונפגשים בראשונה,
‏ריצ'רד זז אבל לא הולך.
‏הוא יושב על המדרגה,
‏המדרגה בדה אוריג'ינל רום, הוא יושב
‏וצופה באדי עובד.
‏אדי על הבמה, ריצ'רד יושב שם…
‏בחיי.
‏…ואדי דופק הופעה.
‏בסוף ריצ'רד נעמד,
‏אדי ניגש למדרגה
‏והם יוצאים יחד.
‏זה היה רגע מדהים.
‏כן, בחיי…
‏- "מה!!" -
‏תרגום כתוביות: אדם כהן