Downloaded from YTS.BZ
PŮVODNÍ KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
Byl jsi na party v Bílém domě?
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ano, byl. Tam byl každý.
Ta poslední party v Bílém domě…
- Byl jsi v Bílém domě? - Ano.
- Je úžasný. - Neskutečný.
Obrovské portréty
prezidentů, kam se podíváš.
Byl jsem tam já, Ahmir,
Jay-Z, Beyoncé, Oprah, Steve…
Jako bych umřel a dostal se do černého nebe.
- Byli tam všichni… - To se nevidí.
Neuvěřitelné. Bylo tam i pár bělochů.
Kid Rock a podobně.
Nebo Katie Couricová.
- Pár jich tam měli. - Jasně.
Teď jich tam rozhodně přibylo.
A…
Takže…
- Dneska jich je o dost víc. - Jo.
Měli tam zábavný program…
Posedával jsem, bavil se s lidmi
a nejdřív jsem se snažil zapadnout.
A najednou
jsem si jen tak povídal s Michelle Obamovou.
Být s ní sám, to není nic pro mě.
To není můj obor. Neumím mluvit o politice.
A Michelle Obamová povídá:
„Nevím, co dál. Celá země…“
Mluvili jsme o volbách a tak.
„Nemám ponětí, co se stane. Doba je šílená.“
A já: „Budeš v poho.“
To jsem doslova řekl.
Řekl jsem Michelle, že bude v poho.
- První dámě. - A pak:
„Ty přece práci vždycky najdeš.
The View, The Housewives of Atlanta…“
A ona…
Michelle se na mě podívala a řekla:
„Já jsem mluvila o naší zemi.
Nemluvila jsem o sobě.
Mluvila jsem o naší zemi.“
Nikdy jsem se necítil víc jako vůl.
Moje maturita se vypařila.
Zatvářila se, jako by říkala: „Kdo mi sem pustil toho vola?“
Neřekla to, ale tvářila se tak.
A pak: „Oprah, musím s tebou mluvit.“
Utekla a já se cítil jako blbec.
Říkám si: „Musím najít někoho, kdo je blbej jako já.“
Svou úroveň inteligence.
Říkám si: „Kde jsou sportovci?“
„Kde jsou sportovci?“ Byl tam Charles Barkley.
„Nazdar, kámo.“
A pak…
Chvíli jsem se s Charlesem bavil.
Pak zazvonili a začal program.
Já, Charles Barkley a Jay-Z
jsme spolu šli na tu zábavu.
Napřed hrál Herbie Hancock
a byl boží.
Pak mu sebral mikrofon Stevie Wonder.
Začal hrát svoje věci a dal do toho nějak moc slepoty.
Takhle…
Nějak moc…
Víte, jak to myslím?
- A Stevie… - Platím!
Stevie byl v Bílém domě víckrát než většina prezidentů.
Když dělá, že neví, kam jde, není to pravda.
Zažil tam už devět prezidentů, ne?
Takže…
Stevie hrál a já a Jay-Z jsme byli smutní,
že my si v Bílém domě nezahrajeme.
- Jo. - Nikdy tam nezazní:
- To se nikdy nestane. - Těžko.
To se nestane.
Zažili jsme jednoho černého prezidenta.
Až tam bude dvanáctý, Wu-Tang se dá zase dohromady,
ale…
- Teď ne. - Teď rozhodně ne.
Dokud je počet černých prezidentů jednomístný.
Takže…
Pak ta party začala,
Quest pouštěl parádní muziku.
Hromada černochů tancovala jako o život.
Což je úžasné. V domě postaveném otroky.
V domě postaveném otroky…
Černoši pařili v Bílém domě.
Prostě paráda. Sasha, Malia a Obamovi
se loučili a tak dále.
A když jsem z Bílého domu odcházel,
viděl jsem na zdi obraz George Washingtona.
Po tváři mu tekla krvavá slza.
Chris Rock!
Jo.
Posaďte se, prosím.
Sedněte si na zadek.
Ať můžu začít.
Jsem rád, že jsem v Brooklynu.
V Brooklynu jsem doma.
Bed-Stuy, naše čtvrť.
Domov Biggieho a Jaye.
Jo, jsem zpátky v naší čtvrti.
Všechno se mění, ale něco zůstává.
Procházel jsem se tu a přemýšlel…
Člověk by čekal, že policajti občas zastřelí i bílého kluka,
jen aby to líp vypadalo.
Čekali byste, že jednou za pár měsíců
mrknou na kalendář mrtvých černochů a řeknou:
„Bože, už jich je 16. Musíme rychle zastřelit bělocha.“
„A koho?“
„Prvního, co bude zpívat Cardi B.“
Já bych chtěl žít ve světě
skutečné rovnosti.
Chci žít ve světě, kde každý měsíc postřílejí
stejný počet bílých.
Svět rovnosti.
Chci, aby v televizi brečely i bílé mámy
vedle Ala Sharptona
a říkaly: „Potřebujeme pro Chada spravedlnost.
Potřebujeme pro Chada spravedlnost.
Vždyť se jen vracel domů z raketbalového tréninku.
Nebude spravedlnost, nebude quiche.“
Říkají mi: „Chrisi,
ty po těch policajtech chceš moc.
Ty jsi slavný, tebe nechají.
Na tebe budou hodní, ty jsi slavný.“
Jo, jsem slavný.
Ale ne jako Michael Jackson.
Nejsem slavný zdálky.
Moje sláva začíná někde tady.
Když mě vidí policajti na ulici,
říkají si: „černoch, černoch…
Hele, to je Chris Rock!
Ty jsi vtipnej, člověče. Miluju Pootie Tang.“
Je to divný.
S těma policajtama.
Když je člověk černý, a ještě k tomu dospělý…
Já mám k policajtům zvláštní vztah.
Jsem sice černoch, takže policajty nesnáším.
Na druhé straně mám majetek.
Kdyby mi někdo vlezl do baráku,
nebudu volat gang Crips.
„Crips, pošlete sem Little JJ.
On už tu je?
Moje chyba.“
Ale s těmi policajty je to takhle.
Dělat policajta je sakra tvrdá práce.
Nemyslím si, že jim platí dost.
Myslím, že se na policii moc šetří
a podle toho to pak vypadá.
Ale jde o tohle.
Když odstřelí nevinného černocha,
říkají vždycky totéž:
„Většina policajtů taková není. Je to jen pár shnilých jablek.
Jen pár shnilých jablek.“
Shnilá jablka? To je krásný název pro vrahy.
Jak na to přišli? „Shnilé jablko“, to zní skoro lákavě.
Já jsem shnilý jablko jedl.
Bylo hnusný.
Ale neudusilo mě.
Je to takhle.
Vím, že je těžké dělat policajta.
Chápu, že je to o hubu.
Ale v některých povoláních prostě nemůžou být shnilá jablka.
Tam musí být všichni dobří.
Třeba u pilotů.
Že jo?
American Airlines nemůžou hlásit: „Většina našich pilotů ráda přistává.
Máme jen pár shnilých jablek, která narážejí do hor.
Díky za pochopení.“
Policajti toho nenechají.
Rasismus neskončí, nikdy.
Patří k Americe.
Bývaly tu cedule „jen pro bílé“.
Bývaly tu cedule „zákaz vstupu černým“.
Teď na to jdou jinak.
Přes ceny.
Ceny nahradily segregační zákony.
V hotelu Four Seasons není zákaz vstupu černým na ceduli,
ale pokoj stojí 4 000 dolarů.
A je po problému s černejma.
Ceny nahradily segregační zákony.
V obchodě Whole Foods není zákaz vstupu černým na ceduli,
ale pomeranč stojí sedm dolarů.
O moji černou prdel tam nestojí.
Někteří běloši tvrdí, že je tam taky nechtějí.
Do prdele s Whole Foods.
Amerika je šílená.
Člověk musí svoje děti připravovat na bělochy.
Jinak je špatný rodič.
Já svoje děti připravuju na bělochy
od jejich narození.
Ještě než se narodily,
už jsem je připravoval na bělochy.
Doma nemáme požární cvičení,
ale bělošská cvičení.
Od té doby, co se narodily,
připravuju svoje děti na bělochy.
Všechno, co máme doma bílého,
je horké, těžké nebo ostré.
Děti se naučí, že začínat si s čímkoli bílým
jim jen tak neprojde.
Ať si to hezky rozmyslí.
„Hele, ubrousek. Mám si s ním utřít pusu,
nebo je to bělošská manipulace?“
Od jejich narození je všechno bílé v domě
horké, těžké nebo ostré.
Sednou si na bílý prkýnko a spálí si zadek.
„Tati, mě pálí zadek.“
„Prkýnko je bílý, sakra. Tak to s nima chodí.
Spálí ti zadek.
Pamatuj si to!“
Když byly holky malé,
jejich bílé kombinézy vážily 75 kilo.
„Tati, to je těžký.
To je těžký, to bolí, nemůžu ani stát.
Nemůžu ani stát.“
„Je bílá, sakra, je bílá.
Tak to s bílejma chodí. Lámou ti hřbet.“
K narozeninám jsem jim dal vanilkovou zmrzlinu
se střepy.
„Tati, mně teče krev z jazyka.“
„Měla sis dát čokoládu.“
Myslíte, že si dělám srandu.
Ale já jsem vostrej.
Mám holky a jsem vostrej.
Jestli máte černýho syna, dejte mu rovnou pěstí.
Hned jak se probudí. „Nazdar, černá špíno.“
Jestli máte černýho syna a nebijete ho pěstí,
dopouštíte se týrání dětí.
Je to tak.
Někdo říká, že černí teenageři jsou ohrožený druh.
Ale není to pravda.
Protože ohrožené druhy jsou chráněné státem.
Černýho syna je potřeba tlouct.
Pořádně rubat.
Musí se řídit vašimi pokyny.
Protože svět je zlej.
Soudní systém není fér.
Máme jiná práva pro černé, bílé, bohaté, chudé.
V naší zemi můžou dva lidé spáchat stejný zločin
na stejném místě, ve stejnou dobu,
a dostat různé rozsudky.
Jo.
Americké soudnictví by mělo být jako Walmart.
Přesně jako Walmart.
„Našli jste nižší trest? Dorovnáme.“
„Ten běloch dostal dva roky za kilo.“
„To by šlo, to beru.“
Vražední policajti.
Máme problémy s policajty,
s cenami
a se zbraněmi.
S těmi zbraněmi se nic nezmění.
Zbraně se nikdy neomezí.
Kdo o tom bude dost dlouho mluvit, toho zastřelí.
Normálně ho odprásknou.
Protože zbraně všichni milujeme.
Já jsem kvér měl.
Ozbrojený komik.
Tamhle se nesmějí.
Je nám to fuk.
Ameriku zbraně netrápí.
Vystřílí se kostel, a nic.
Vystřílí se škola, a co má být.
Vystřílí se divadlo. „Měli koukat na Netflix.“
Je to tak. Zbrojní zákony se nikdy nezmění.
Někoho sejmou, je to v televizi
a omílají se samá klišé.
Že jo?
Umře 50 nebo 60 lidí.
A někdo řekne:
„Nemůžeme omezit zbraně, Američané potřebují právo lovit.“
„Potřebují lovit.“ No to snad ne.
Lov je tak důležitý? Já na lovu byl.
Jako kluk s dědečkem v Jižní Karolíně.
Na lovu s dědou jsem zastřelil králíka.
Brečel jsem.
Řekl mi, že jsem buzna.
A to je kněz!
Zákony o zbraních se nikdy nezmění.
Někdo postřílí sto lidí ve Vegas.
A v televizi řeknou:
„Zbraně nezabíjejí, zabíjejí lidi.“
To řeknou, když někdo zastřelí sto lidí.
„Zbraně nezabíjejí,
zabíjejí lidi.
Kdyby měl ten střelec nůž,
mohl těch sto lidí ubodat.“
Tak to říkají.
Tak to vážně říkají.
V televizi.
Ubodat sto lidí?
Poslouchejte.
Kdyby někdo ubodal sto lidí
na jeden zátah,
na jednom místě,
víte, co by to znamenalo?
97 lidí si zasloužilo umřít.
Copak se na to jen díváte?
„Sakra, někoho bodli.“
„A teď dalšího.“
„A ještě jednoho.“
„Blíží se.“
„Teď bodnul mě.“
„To jsem nečekal.“
„Bodnul tu paní za mnou.“
„To je nějaký fanda do bodání.“
„Říkají mu Bodálek.“
S těmi zbraněmi se to nikdy nezmění.
Ale v televizi řeknou:
„Zbrojní zákon nemůžeme změnit,
protože každý Američan má právo bránit svůj domov.“
Každý Američan má právo bránit svůj domov.
Nic proti tomu.
Ale všimli jste si, že skoro žádný z masových vrahů
žádný vlastní domov neměl?
Všichni bydlí u mámy.
Zbrojní zákon se musí změnit. Já to vidím takhle.
Podle mě by vlastnictví zbraně v USA
mělo být podmíněno hypotékou.
To vás prověří až až.
Kdo má kreditní skóre 739, ten nikoho nezabije.
Hypotéka lidi nutí jednat správně.
Kolikrát jste chtěli odejít z práce?
„Tohle už nevydržím.
Neumí mě využít.
Moje schopnosti krní.
Jsem pro ně moc chytrý. Zítra tam naběhnu
a s touhle prací praštím.“
Jdete podat výpověď,
pak vidíte šéfa a vzpomenete si na tu hypotéku.
„Tady budu trčet ještě 30 let.
Když to půjde dobře.“
Kdo má hypotéku, seká latinu.
Kolikrát jste chtěli v práci někoho zbít?
Jednu mu natáhnout… Jasně, nejsem jediný.
Dát mu pěstí…
„Takhle se mnou ten sráč mluvit nebude.
Zejtra mu dám do držky.“
Začnete dělat kliky.
Namáčíte ruku do sádla.
„Dostane škvarkovou pěstí.
Budu mít na pazouře vrstvu škvarků,
až mu ji natáhnu.
To bude zabijačka.“
Namočíte ji ještě do pálivé omáčky.
Pak k tomu hajzlovi naběhnete a chcete mu jednu natáhnout,
ale místo toho řeknete…
„Máš kliku, že chci refinancovat.“
Je to tak. Kdo má hypotéku, seká latinu.
Není nad dobrou hypotéku.
Když máte dobrou hypotéku,
Bůh vás má rád.
Ptáte se, co je dobrá hypotéka?
Taková, která vám dovolí žít.
Něco dělat, někam se podívat, něco si koupit.
Pokud máte takovou hypotéku,
Bůh vám přeje.
Ale když máte špatnou…
Ani peklo se nevyrovná
špatné hypotéce.
Ptáte se, co je špatná hypotéka?
Špatná hypotéka vám nedovolí dělat nic jiného
než tu mrchu splácet.
To je špatná hypotéka.
Nikam se nepodíváte,
ani na tuhle show.
Pouštíte si Opilí slávou z videokazety.
Tak to je.
Když máte špatnou hypotéku,
necháváte si dělat obočí postupně.
„Levé uděláme hned
a pravé snad klapne za tři neděle.
Možná.
Jestli na to budu mít.
Chystám se ještě do Whole Foods.
Drahota.“
Když máte takovou hypotéku,
barák vám říká:
„Naval prachy, vole.
Plať, nebo chcípni.“
Nic vám tak nezkurví život.
Pak jste jako feťák
a ten barák je dealer.
Říkáte mu: „Prosím, chci jen opravit sklep.
Udělám cokoli. Vykouřím ti péro.“
Jestli máte takovou hypotéku, koukejte se jí zbavit.
Pronájem není žádná hanba.
Bydlete radši v pronájmu.
Jsem moc rád, že jsem tady.
Jsem rád, že jsem zpátky.
Nemám na nic čas.
Co dělám?
Vychovávám děti.
To je dřina.
Vychovávat děti.
Občas koukám na zprávy.
Když se semele nějaký rasový průšvih, říkají:
„Děti…
Děti…
Děti se nerodí jako rasisti.
Nenávisti se učí.“
Říkají: „Děti se rodí plné lásky.
Nenávisti se učí později.“
Větší kravinu jsem v životě neslyšel.
Děti jsou největší rasisti, sexisti a homofobové
na celém světě.
Nikdo neučí děti lásce.
Ve výchově jde jen o to, vytlouct z nich tu nenávist.
Nic víc.
Děti jsou hnusný a zlý.
Když byla dcerka malá, říkala mi:
„Tati, ta paní je strašidelná.
Úplná příšera.“
A já: „To je Asijka, Lolo.
Nech toho, ty rasistickej spratku.“
„Tati, ten pán má tykadla, on mě sežere.“
„To jsou dredy, Lolo, nech toho.“
Děti jsou děsně zlý.
Děláte si prdel?
Když byly dcerce dva roky, kousala děti
na hřišti.
Myslíte, že jsem ji to učil?
Ne, to byla její přirozenost.
Narodila se jako Wolverine.
Trhala ostatní na kusy.
Děti jsou příšerní lidé.
Školka, to je kriminál s mlíkem.
Takže…
„Děti se nerodí s nenávistí.“ Leda hovno.
Dcera nastoupila na střední školu.
Nejstarší dcera.
Tanec u tyče jsme zatrhli…
Chodí na střední.
Šel jsem s ní na úvod pro prváky.
Znáte úvod pro prváky?
Největší nuda, co s dětmi zažijete.
Sedíte v posluchárně, asi jako tady,
je tam pár tisíc dětí
a různí lidé jim postupně lžou.
Celý den se tam střídají lidi
a lžou dětem o budoucnosti.
Jedna paní tam povídala:
„Děti, můžete se stát, čímkoli chcete.
Můžete být naprosto čímkoli.“
A já: „Paní, proč těm dětem lžete?
To se splní možná čtyřem z nich.
Zbylé 2 000 ať se radši učí svářet.
Vidím ty děti před sebou.
Je mezi nimi nejmíň 60 řidičů Uberu.
Že se můžou stát čímkoli? Hovno.
Fakt se můžou stát čímkoli?
A proč děláte zástupkyni ředitele?
To byl váš sen?
Převlékala jste se jako malá za zástupkyni ředitele?
Měla jste zástupcovský klobouček?
Řekněte dětem pravdu.
Řekněte jim pravdu.“
„Děti, poslouchejte.
Můžete dělat cokoli, co vám jde,
pokud vás s tím někdo zaměstná.
A i pak se hodí mít známé.“
Seděl jsem tam, koukal na to
a došlo mi, že to není dobrý úvod.
Moje děti jsou černé.
A nesedělo mi to.
Měli by mít různé úvody.
Pro černé, bílé, gaye a tak dál.
Protože černá děcka…
čeká úplně jiný svět.
Já mám černé děti. Musím je připravit na bělochy.
Musím je připravit na Ameriku.
Nemyslím ty bělochy, co jsou dneska tady.
Vy jste v pohodě.
Do jednoho.
Každým centíkem, co dnes utratíte,
podpoříte černé holčičky na soukromé škole.
Můžete se chlubit, že jste změnili svět.
Před pár lety jsem točil film
a jeden kluk, co mě kdysi šikanoval, tam dělal ochranku.
Sakra.
Kluk, který mě ve škole otočil vzhůru nohama
a vytřásl mi peníze z kapes.
Točili jsme Pět nejlepších.
Díval jsem se na něj a přemýšlel, jestli je to on.
A on přikývl… Asi se styděl.
Řekl jsem mu očima: „Čau, doufám, že se daří.
Měj se.“
A jelo se dál. Nenechal jsem ho vyvést.
Ani vyhodit.
Vytrestal ho jeho vlastní hřích. Mohli jsme být kámoši.
- Jasně. - Chápeš?
Mohl se s námi vzadu dívat na Kmotra.
Takhle se musel celý den
dívat na mě,
jak režíruju film
a jsem sám sebou, se vší parádou.
Být ke mně tak blízko, a přitom tak daleko.
- To byla tvoje pomsta. - Že jo?
Nemusel jsem nic dělat. Znáš Bugse Bunnyho?
- Jo? - Jak svý boty.
Kdy se na něj Elmer Fudd fakt naštval?
Ani když dostal kovadlinou mezi oči,
ani když dostal šutrem do hlavy.
Víš, kdy se fakt naštval?
Když mu Bugs dal pusu.
To je fakt.
To ho dostalo.
Když vám někdo ublíží, dejte mu pusu.
Pak v té aule
předstoupila jedna paní a povídá:
„Chci vám říct, že v téhle škole neexistuje šikana.
Taková jsou pravidla.
Šikana je zakázaná.
A provinilce okamžitě vyhazujeme.“
V tu chvíli jsem chtěl dceru z té školy odvést.
Co je to za nedomrlé vzdělávání?
Škola má připravovat na život.
A v životě jsou kreténi.
A člověk se musí co nejdřív naučit, jak se s nimi vypořádat.
Ve 30 letech je pozdě zjistit, že lidi stojí za hovno.
Taková lekce musí přijít včas.
Říkal jsem, že černí synové potřebují pěstí mezi oči,
ale pěstí mezi oči by vlastně měly dostat všechny děti.
Pokud možno od jiného děcka.
Jakmile někdo dostane pěstí,
naučí se jednat s lidmi.
Správný tón.
Kvůli tónu už se vyrazila spousta zubů.
Jeden z problémů je,
že každý svým dětem říká, jak jsou jedinečné.
Ty vymazlené děti, co dneska chodí po ulicích,
si myslí, jak jsou jedinečné.
Každou chvíli mi říkají:
„Dobrá práce, Chrisi, jsi moc vtipnej.“
A já: „Snad pane Rocku, ne?“
Neříkejte dětem, že jsou jedinečné.
Pro vás možná jo.
Ale pro mě ne, já na to kašlu.
Každý den, než děti odejdou do školy,
jim říkám: „Lolo, Zahro, poslouchejte.
Jakmile za vámi zapadnou tyhle dveře, jste každému u prdele.
Celému světu jste u prdele.
Nikdo si nemyslí, že jste hezké a chytré.
Váš názor nikoho nezajímá.
Každému na tomhle světě
mimo tenhle dům jste ukradené.
Každému.
A i pár lidí uvnitř domu
je trochu na vážkách.“
Šikana je potřebná.
Co je to za školu bez šikany?
Šikana odbude půlku práce.
Je to tak.
Učitelé odbudou jednu půlku, trapiči druhou.
A právě tu druhou půlku bude člověk v životě potřebovat.
Koho zajímá, že jste dobrý programátor,
když brečíte, jakmile vás šéf nepozdraví?
„Běž do prdele, chudinko.“
Mám toho plný zuby.
Šikana je potřebná!
Kdo vyřeší všechny problémy světa?
Kdo ohlídá globální oteplení?
Kdo vyléčí rakovinu?
Kdo vymýtí bídu?
Víte kdo?
Někdo, koho ve škole šikanovali.
Je to tak.
Jak se říká, šprti vládnou světu.
Vždycky to tak bylo a bude.
V životě jsem nedostal ani dolar od nikoho vyššího než já.
A to nejsem moc vysoký.
„Díky moc, pane Weinsteine.“
Tak to chodí. Šikana je potřebná.
Je potřebná.
Myslíte si, že Billa Gatese měli na střední škole rádi?
„Hej, Gatesi, ty vymaštěnej vzorňáku.“
„Běž do prdele, brejloune.“
„Běž do prdele i s Windows, ty křivozubej zmrde.“
„Zmlátíme tě, že ti spadnou gatě.“
„Gatě. Padaj ti gatě, Gatesi.“
Myslíte, že Marka Zuckerberga měli na střední škole rádi?
„Hej, Zuckerfucku.“
Vynalezl Facebook, když dostal knížkou do ksichtu.
Vymyslel Facebook, aby si našel kamarády.
Šikana je potřebná.
Diamanty vznikají tlakem, ne objímáním.
Obejměte kus uhlí a uvidíte, co se stane.
Ušpiníte si košili.
Šikana je jako hnojivo, která slušným lidem pomáhá růst.
Když chcete pěkný kytky, potřebujete kousek hovna.
Bez šikany se neobejdeme.
Proto je teď ve školách tolik tlustých dětí.
Nemá jim kdo brát peníze na oběd.
Víte, co si za ty prachy kupují?
Nášup.
Šikana je potřebná.
A nesnáším, když se říká:
„Na internetu je šikana ještě horší.“
Hovno.
Neslyšel jsem, že by na internetu někoho shodili ze schodů.
Nebo že by na někoho hodili kyberpytlík chcanek.
Šikana je potřebná.
Proto se Trump stal prezidentem.
Přesně tak to bylo.
Vymýtili jsme šikanu,
pak se objevil fakt hustej šikanátor a nikdo nevěděl, co s ním.
Já si chci urovnat život.
Hledám trochu náboženství.
Jen trošku.
Náboženství je jako sůl.
Špetka je dobrá, ale nesmí se to přehnat.
Snažím se najít Boha, než najde on mě.
Bůh vás nenajde v tu pravou chvíli.
Nechodí to tak, že sedíte u hřiště na zápase Knicks,
Halle Berry vám honí péro
a zjeví se Bůh.
„Ta to umí, co?
Tu jsem stvořil já. A to péro taky. Užijte si zápas.“
V takových chvílích se Bůh neukazuje.
Ukazuje se, když vás někdo znásilní v kriminále,
kde sedíte za špatné parkování.
Kdybyste tam byli za vraždu a někdo vás znásilnil,
říkali byste si: „To mi patří.
Někoho jsem zamordoval a teď mi někdo morduje prdel.
Klidně pokračuj.“
Ale když tam sedíte za parkování
a někdo vám mrdá prdel,
říkáte si: „Měl jsem přeparkovat.
Co mě to napadlo?
Copak nebyl Velký pátek?
Velikonoce jsou pokaždé jindy.“
Chci najít Boha, než najde on mě.
Ale je to těžký, protože za nic nestojím.
Snažím se, ale za nic nestojím.
Nedávno jsem dal bezdomovci pět dolarů.
To by měl být dobrý skutek.
Ale já jsem to neudělal kvůli němu,
ale kvůli sobě.
Udělali jste někdy něco dobrého
a doufali, že si toho Bůh všimne?
Snažil jsem se popohnat požehnání.
Když jsem mu ty prachy dával, pokukoval jsem po Bohu:
„Pohlédni na mě, Pane, jsem dobrý člověk.
Kéž mě tvé světlo osvítí.“
Ke všemu jsem ten den do každé konverzace
těch pět dolarů nacpal.
Bez ohledu na to, o čem šla řeč.
„Viděl jsi LeBrona?“
„Ne, dával jsem somrákovi prachy.
Neměl jsem čas.“
Měl jsem plnou hubu těch pěti dolarů.
Přitom jsem měl v kapse čtyři stovky.
Musel jsem se prolistovat k drobným.
„Tohle ne, to nejde…
To taky není pro tebe…
Tohle mám na striptýz. Ne…“
Dal jsem mu dost, aby se najedl u McDonald's,
ale bez pití.
„Dej si osmičku nasucho.“
Chci najít Boha, než najde on mě.
Jsem v prdeli.
Náboženství bývá i ve zprávách.
Ve zprávách se pořád mluví
o náboženských extremistech.
Válčíme s extremisty.
Kdo je náboženský extremista?
To je někdo, kdo extrémně věří v Boha.
Vy si myslíte, že věříte, ale oni věří extrémně.
„Bůh se vrátí ve středu v půl třetí.
Už mám lístky.
Fantasia dělá předkapelu.
Možná přijde i Charlie Wilson.“
Náboženští extremisté extrémně věří v Boha
a občas něco odpálí.
Což je zvláštní.
Protože když věříte v Boha,
věříte, že stvořil Zemi, Měsíc, hvězdy i Slunce.
Věříte, že Bůh je nejmocnější bytost ve vesmíru.
A pokud věříte, že Bůh je nejmocnější bytost ve vesmíru,
k čemu by potřeboval vaši pomoc?
Co je to za kravinu?
No fakt.
Poslouchejte.
Pomáhat Bohu je podle mě svatokrádež.
Kdo si myslí, že může Bohu pomoct, ten v něj nevěří.
Když někdo věří, tak prostě věří.
Poslouchejte. Já jsem léta nebyl v kostele.
To je víra!
Vy chodíte každý týden, protože Bohu nevěříte.
„Co Bůh, už dorazil?“
Chci ho najít, než najde on mě.
Náboženští extremisté taky zkazili leteckou dopravu.
Úplně ji pohřbili.
Létat byla zábava, pamatujete?
Na polední let se vyráželo v 11:30.
A stihlo se to.
Dřív jste mohli vyzvednout babičku u brány.
Teď, než se k ní dostanete,
klepne ji pepka.
Její mrtvola jezdí dokola na pásu s kufry.
„Máte poukaz na mrtvou babičku?“
Ochranka vám vezme boty.
Vezmou vám šampon.
Odkdy je šampon tak nebezpečný?
Vezmou vám šampon, projdete kontrolou
a ten šampon tam prodávají v suvenýrech.
Občas vám zkusí prodat váš vlastní šampon.
Já svůj Prell poznám všude.
Bezpečnosti mám plné zuby.
Chce to aerolinku pro lidi, kterým je to u prdele.
Aerolinka…
Aerolinka bez veškeré bezpečnosti
pro lidi, co spěchají
a jsou ochotní vzít život do svých rukou.
To potřebujeme.
Připlatím 50 dolarů.
Bude se jmenovat Risky Airlines.
Muslimové létají za polovic.
Čím delší vous, tím víc místa na nohy.
Nebudou tam ani letenky.
Dostanete razítko jako v klubu.
„Já už jsem tam byl.“
Všichni piloti Risky Airlines jsou shnilá jablka.
Jen se snažím najít Boha, dřív než najde on mě.
Zítra je neděle.
V neděli si rád přivstanu
a sleduju kazatele.
Hrozně rád se na ně dívám.
Líbí se mi T. D. Jakes.
Creflo Dollar.
Joel Osteen.
Všichni za to stojí. A já mám otázku.
Proč je Bůh pořád švorc?
Bůh má finanční nesnáze
už hezky dlouho.
Co to?
Má Bůh špatnou hypotéku?
Co se to děje?
Kdo Bohu platí daně, Wesley Snipes?
Nerozumím tomu.
Ďábel není nikdy švorc.
Ďáblovi se to sype na striptýzu.
Ďábel nechodí do televize říkat:
„To zlo se samo nezaplatí.“
Ale náboženství mám rád.
Rád ho sleduju a studuju.
Je super, že ať se modlíte ke komukoli
a studujete cokoli,
všechna náboženství stojí na stejném principu,
mají stejnou základní myšlenku.
A sice, že Bůh je neomylný.
Tomu věří každé náboženství.
„Bůh nedělá…
chyby.
Bůh…
nedělá…
chyby!“
Fakt Bůh vůbec nedělá chyby?
No teda.
To je dost odvážné tvrzení.
Žádné chyby?
Četli jste Bibli?
Co podle Bible dělal Bůh sedmého dne?
„Odpočíval.“
Proč by dokonalá bytost musela odpočívat?
Na něco se vás zeptám.
Stalo se vám, že jste něco dělali,
šlo to dokonale,
a vy jste si šli odpočinout?
Stalo se vám to někdy?
Ne!
To se vám kurva nikdy nestalo.
Stalo se to, že jste něco dělali,
posrali jste to,
a pak jste si šli odpočinout,
abyste to neposrali ještě víc.
„Bůh nedělá chyby.“ Prosím vás.
Bůh dělá spoustu chyb.
Znáte dikobraza?
Není k jídlu ani k mazlení.
Je hnusný, ulepený, všude sere.
Chyba!
A co pohyblivý písek?
Písek, ve kterém se utopíte.
Utopení zasucha.
Myslíte, že to Bůh stvořil schválně?
Chyba.
Byli jste někdy v Mississippi?
Chyba!
CH-Y-B-A!
Děláte si prdel?
Hromada rasistický špíny.
Zasraný Mississippi. Před pár měsíci jsem tam byl
a nepoznal jsem, který máme rok.
Brutální vidlácký psycho.
Ty vole!
Víte, jaké je Mississippi?
Něco jako dovolená v Karibiku.
V Karibiku přistanete a nasednete do dodávky.
Ta jízda.
Ta jízda hrůzy…
z letiště do rekreačního střediska.
Díváte se z okna a nevěříte svým očím.
„Co to kurva je?
Panebože.“
Vidíte malé děti jíst dredy.
Vidíte Shabbu Rankse, jak bodá psa.
Shabba!
Lidi koukají, jako by poprvé viděli auto.
„Kolo!“
A na hotelu si říkáte: „Na Jamajce je fajn.
Příště vezmeme i tvoji mámu.“
Dostanete jednu piňakoládu…
a zapomenete na největší bídu, co jste v životě viděli.
Po jednom cucnutí si říkáte:
„To mimino nebylo doopravdy mrtvé.
Už se těším na vodní skútr.“
Chci najít Boha, než najde on mě.
Snažím se dát dohromady.
Mám za sebou pár šílených roků.
Starám se o děti.
Rozvedl jsem se.
Rozvedl. Ne…
Tomu netleskejte, pokud nejste právníci.
Rozvod vám nedoporučuju.
Podávám zprávu z pekla, že o to fakt nestojíte.
Jestli někoho milujete, pevně se ho držte.
Kurva pevně se držte.
Jděte do toho.
Nebuďte ten, co pořád vyhrožuje, že odejde.
Milujte naplno, nebo vypadněte.
Jestli chcete odejít, odejděte hned.
Hned teď, během představení.
Prašťte do toho.
Vzadu na to máme kabinky.
Ale než odejdete,
zvažte svoje možnosti.
Některé vztahy trvají tak dlouho,
že už netušíte, jak jste oškliví.
Než odejdete, svlékněte se do naha
a postavte se před zrcadlo.
„S tímhle teď půjdu na trh.“
Možná to chce leh-sedy nebo poradnu.
Je to tak.
Milujte naplno, nebo vypadněte.
Slyšíte mě?
Teď vám to říkám.
Pokud máte partnera,
měli byste neustále šukat a jezdit na výlety.
Nic víc.
Souložit a cestovat.
Šukat a výletničit.
Pořád tam a zpátky.
Nic víc byste dělat neměli.
Říká se, že vztahy jsou těžké.
Nejsou.
Jen tehdy, když na nich pracuje jen jeden.
Dva lidi pohnou gaučem snadno.
Jeden člověk s ním nehne.
Pokud jste ve vztahu,
já vám s ním teď pomůžu.
Chci vám pomoct, jo?
První pravidlo:
Nesoutěžte.
Není to žádná soutěž.
Fakt.
Její úspěch je tvůj úspěch a naopak.
Nesoutěžte.
Nechte toho.
Druhé pravidlo.
Ve vztahu není žádná rovnost.
I když se to říkává jinak.
Oba musíte sloužit.
Pracovat v sektoru služeb.
Vztah je jako kapela.
Jste v pitomý kapele.
A v tý kapele máte svoje role.
Někdy zpíváte hlavní vokál, jindy nafasujete tamburínu.
Když dostanete tamburínu, hrajte na ni pořádně!
Hrajte pořádně!
Hrajte s úsměvem.
Nasranej hráč na tamburínu nikoho nezajímá.
Musíte to na tu tamburínu rozjet.
Hrajte na ni prdelí. Takhle…
„Tamburína, pičo…“
Jako Tina Turner.
Jste zkrátka v kapele.
Jako Hall & Oates.
Nevím, co dělá Oates,
ale Hall si bez něj ani neškrtl.
Chcete zůstat spolu.
Jak zůstat spolu?
Musíte šukat.
To je celý. Musíte šukat.
Lidi říkají: „Ze začátku
nám bylo báječně, ale pak vyvstaly problémy.“
Kdepak. Nevyvstalo nic.
Všechny dnešní problémy jste měli už tenkrát.
Ale šukali jste, a proto si odpouštěli.
Věděla jsi, že nemyje nádobí.
Ale měl dobrý péro.
Péro, nebo nádobí? Jasná volba.
Za péro jsi myla ráda.
Tys věděl, že neumí vařit,
ale lízala ti koule.
A ty: „Lízej dál, něco si objednáme.“
Musíte šukat.
Nesmíte s tím přestat.
A musíte šukat bez ohledu na náladu.
Ať se to nezadrhne.
Nemůžete čekat na Ducha svatého.
Fakt.
Dámy, posloucháte?
Občas musíte kouřit i smutnýho ptáka.
To se nedá nic dělat.
Já můžu lízat číču i bez nálady.
„Došel benzín. Musím dotankovat.“
„Sklep je plnej plísně.“
Já lížu i 11. září.
Co jste dělali vy?
Prostě musíte šukat.
Byl jsem 16 let ženatý.
Šestnáct let, to je dlouhá trať.
Delší než Hamilton.
Byl jsem 16 let ženatý v éře mobilního telefonu,
což znamená,
že těch 16 let je delší doba než 40 let mých rodičů.
Byl jsem se svou bývalou ženou v kontaktu delší dobu,
než naši za celých 40 let.
Táta odjížděl v půl sedmé do práce,
vracel se v půl deváté večer
a přes den s mámou nebyl v kontaktu.
Tak dřív vypadaly vztahy.
I kdyby děti umřely,
dozvěděl by se to až doma.
„Děti umřely?
Kdy?“ „Asi před osmi hodinami.“
„A sakra!“
Vůbec nebyli v kontaktu.
To platí pro rodiče nás všech.
Když už se sešli, tak spolu mluvili.
Víte proč?
Protože měli informace,
které byly tomu druhému užitečné.
Tak to je.
„Jak ses měla?“
„Běloši mě nedostali.“ „Mě taky ne.“
„Miluju tě.“
Víte, proč si ještě povídali?
Protože se jim po sobě stýskalo.
Stýskalo se jim.
To se vám dneska nestane.
Máte je s sebou v kapse.
Jsou s vámi pořád.
Jakmile vyjdete z domu,
hned přijde esemeska, pak FaceTime,
pak Snapchat
a pořád nějaká blbá komunikace.
A pak vám žena řekne: „Ty se mnou nechceš mluvit.“
„Cože? Vím o všem, co jsi dnes dělala,
a co tomu kdo říkal.
Jo, četl jsem i komentáře.
Dal jsem ti pět lajků, mrcho.
Dal jsem ti tři smajlíky a lilek.
Tak mi dej pokoj.“
Nebyl jsem dobrý manžel.
Byl jsem v prdeli.
Závislý na pornu.
To víte, sám proti miliardovému průmyslu.
Byl jsem závislý na pornu…
a všude jsem chodil o 15 minut pozdě.
Mám na to svědky.
Co se stane, když to přeženete s pornem?
Řeknu vám to.
Stane se z vás sexuální autista.
Máte sexuální autismus.
Nedělá vám dobře oční kontakt a řeči.
Chcete rutinu.
Nemůžete například ženu škrtit každý večer.
Musíte to prostřídat. Škrticí čtvrtky.
A když to přeženete s pornem?
Ztratíte cit.
Ze začátku vám stačí každé porno.
„Jsou nahatí!“
Časem do toho spadnete
a potřebujete dokonalý pornokoktejl,
jinak vás to nerajcuje.
Byl jsem na tom zle.
Potřeboval jsem Asijku s černošským zadkem,
která umí španělsky,
jen aby se mi péro trošku pohnulo.
Už jsem z toho venku. Byl jsem na léčení,
dali mi pornonáplast.
Už jsem na tom líp.
Dámy, pečujte o své pány.
Pánové, starejte se o svoje manželky.
Jinak vám utečou.
Buď fyzicky, nebo v duchu.
Žena vás může opustit v duchu.
Jako ve Star Treku. Vymaže vás telepatií.
Pár kluků si myslí, že tady sedí se svojí ženou.
Ale kdepak, ta tě nechala už dávno.
Je tu jen proto, žes měl lístky.
Není tu s tebou, ale se mnou.
Člověk se pořád učí.
Někdy je to hustý.
Přišel jsem na to, že nikdo není drsnější,
chytřejší
nebo mocnější než žena v domácnosti.
Hospodyně jsou nejchytřejší tvorové planety.
Lidi si myslí, že se nadřou. Kdepak.
Dřou lúzři.
Je to tak.
Chytří lidi si zařídí, aby za ně pracovali jiní.
Je to tak.
V telce dávají Hospodyně,
a ne Udřený cuchty.
Na to by se nikdo nedíval.
Paničky jsou dost vostrý.
Hospodyně dokáže přesvědčit manžela,
že je to i jeho dům.
Kdekdo v publiku si myslí, že vlastní dům.
Že je to i jeho dům.
Kdepak, ten už je léta její,
a děti jí s tím pomohly.
Je to tak.
Domácí paničky jsou vostrý.
Mají čas.
Než přišel taťka domů, hospodyňka svolala děti
a nacvičili číslo
na taťkův příchod.
„Táta přijde za pět minut. Umíte text?“
„Stýská se mi.“
„Výborně.“
„Řekni to hned, jak přijde.“
„Ty ho chyť za nohu a nepouštěj.“
„Já mu dám pořádnej kus kuřete
a až usne, bude to tu zase naše.“
Je to tak pánové, dům vám nepatří.
Pokud máte ženu, dům vám nepatří.
Ten barák je její.
Jedině svobodnému chlapovi může něco patřit.
Pánové, mám pro vás test.
Jestli si myslíte, že dům je váš…
až dneska přijdete domů…
zkuste…
Hoši, až dnes přijdete domů,
zkuste si tam vyvěsit obrázek své matky.
Je to váš dům, ne?
Zkuste to.
„Co to je?“
„Obrázek mé matky.“ „Nelíbí se mi ten rám.“
Už ten obrázek neuvidíte.
Možná na matčině pohřbu.
„Hele, co jsem našla.“
Ty vole!
A nebuďte na své ženy naštvaní.
Za žádnou cenu se nenechte naštvat.
Když budete naštvaní na ně, budou i ony na vás.
Vy proto, že si nemůžete pověsit mámu.
Ale ona za to,
že máte tu drzost
se na ni naštvat.
Vám aspoň vadí něco konkrétního.
Jí vadí jen to, že se na to opovážíte reagovat.
Nic jste neprovedli, ale musíte se omluvit,
aby se to hnulo dál.
„Hele, promiň.
Mělo mi dojít, že tvář mé matky nemá nárok
viset na stěně našeho domu.
Nikdy už takovou hloupost neudělám.
Možná si to vyvěsím v kanclu.“
„To bych ocenila. Díky, miláčku.“
„Miluju tě.“
„Jestli to pomůže, do prdele s matkou.“
A jestli se doopravdy naštve,
jestli se vaše žena doopravdy naštve,
vyhlásí čičinkovou stávku.
A to nechcete.
Nic horšího není.
Vzpomínáte na čičinkovou stávku roku 2013?
Vyjednávání bylo dramatické.
Odbory byly odhodlané.
Čičinková stávka. Číčový embargo.
Kundí sankce.
Jako by váš pták byl Fidel.
Je to tak. Taková stávka je nejhorší zbraň
ženského arzenálu.
Ale musí se používat správným způsobem.
Spousta žen tu stávku neumí vyhlásit.
Ano, některé z vás nevědí, jak řádně vyhlásit číčovou stávku.
Věc se má následovně.
Číčová stávka funguje jen tehdy,
když s manželem pravidelně šukáte.
Nemůžete vyhrožovat odepřením sexu, který se nekoná.
„Nebudu ti kouřit péro.“ „Nekouřila jsi ho ani doteď.“
Jaké fantazie mi ještě vezmeš?
Klíče od raketoplánu?
Ochočeného tygra?
A co ještě?“
Je to tak. Dámy, musíte s manželi šukat.
Šukat!
Mrdat ty sráče.
Musí to být. Když nebudete šukat,
u manžela se utvoří protilátky proti vaší kundě.
Je to tak. Čím víc ho šukáte, tím je slabší.
Když nebudete šukat, utvoří si vlastní názor.
A to byste nechtěly.
Nesmíte ztrácet z očí cíl.
Ty vole.
A ještě něco.
Ještě jeden důvod, proč šukat s manželem.
Z Božího dopuštění s vámi vykolejí vlak.
Je to tak.
Celé tělo máte na hadry.
Jediné, co zbylo…
je ta číča.
Manžel pak musí přijít do márnice
a číču identifikovat,
abyste mohla být řádně pohřbena.
Jestli jste nesouložili, bude to těžké.
A v té márnici mu povídají:
„Odhrnu tu plachtu
a vy identifikujete číču, ano?“
Odhrne plachtu a váš manžel řekne:
„Já nevím.
Těžko říct…
Nemůžu si…
Určitě v tom vlaku byla?
Můžete to pootočit?
Je to moje žena.
Je to moje žena.“
Dámy, pokud máte dobrého manžela,
pevně se ho držte,
jinak vám ho vezme jiná.
Vezme vám ho.
Jistě tu máme ženy, kterým ukradli manžela.
Určitě se poznáváte.
Říkáte si: „Mrcha jedna.“
Držte se svých manželů, ať vám je nesebere jiná.
Pánové,
vy se tím trápit nemusíte.
Manželku vám nikdo nevezme.
Aby bylo jasno, šukat s ní budou.
O to žádný strach.
Udělají jí to líp než vy.
Ale nevezmou vám ji.
Nikdo si neříká:
„Kéž by na mě tak ječela, jako ječí na něj.
Chci bydlet v domě bez obrázku své matky.“
Ošukají ji a pak ji vrátí.
„Tohle je zřejmě vaše.
Mrcha jedna, ještě bych měl výčitky.“
Ach jo.
Já to podělal. Rozvod.
Vážně není o co stát.
Můžu si za to sám, protože jsem debil.
Nebyl jsem dobrý manžel.
Nenaslouchal jsem.
Nebyl jsem laskavý.
To je pravda.
Byl jsem namyšlený.
„Když všechno platím, můžu si dělat, co chci.“
Tak to ale nefunguje.
Moc jsem si o sobě myslel.
Nehrál jsem na tamburínu.
Ale na tamburínu musí hrát každý.
Podváděl jsem.
Říkám to vážně. Nevytahuju se.
Byl jsem na turné…
Spal jsem se třemi ženskými.
Na hovno.
Víte, co je na hovno?
Když kluci podvádějí, hledají něco nového.
Chceme něco nového.
Ale co se stane pak?
Žena na to přijde
a najednou je nová ona.
Už nebude jako předtím.
Takže máte něco nového, ale nic dobrého.
Co máte nového, je špatné.
Dámy si teď říkají:
„Jdi do hajzlu, Chrisi, já myslela…
Myslela jsem, že jsi v pohodě.
Co je s tebou, Chrisi?
Co je to se všemi chlapy?“
To si teď pár ženských určitě říká.
Ženské mě posílají do hajzlu.
A chlapi si říkají:
„Se třemi?
Jen se třemi?
No ty vole.
Já dělám v UPS a užiju si víc.
Se třemi?
Tys musel manželku milovat.
Ty romantiku.“
Jo, je to na hovno.
Když byl rozvod u konce,
byl jsem na nějaké party
a potkal Rihannu.
Řekl jsem si: „Začneme znovu.“
Jsem na party s Rihannou.
Pozdravím ji…
a ptám se, jak se má.
Zapomněli jste někdy, kolik vám je?
Rihanna na mě koukala jako na tetičku.
Ani mě neuznala za právoplatného nositele ptáka.
Měl bych větší šanci zašukat si s Arethou Franklin.
A to říkám s respektem.
Ptala se mě na jiné kluky.
„Znáš Raye J?“ A já: „Do prdele s ním.
Toho nesnáším.“
Rozvádět se vám neradím, není to sranda.
Musel jsem se bít o opatrovnická práva,
jen abych mohl vidět vlastní děti.
To je na hovno.
Za prvé není dobré být chlap u rozvodového řízení,
a není dobré být černoch u jakéhokoli soudu.
I černý soudce si bere do práce právníka
a za celý den nesundá talár
s nápisem „soudce“ na zádech,
aby si ho někdo nespletl s černochem v kapuci.
„Není to černoch v kapuci?“
„Ne, to je soudce.“
Jo, byl jsem u soudu. Byla to hrůza.
Když nevíte, jestli vám dovolí vidět děti…
Chtěl jsem, aby rozvod proběhl hladce.
Tak jsem koupil dům za rohem.
Bylo to pár set metrů.
V podstatě tentýž dům. Ale nestačilo to.
Soudce říkal:
„Pane Rocku,
potřebuju fotky
postelí v ložnici,
abych věděl, jestli mají děti kde spát.“
A já: „Myslíte, že tam mám jesličky?
Barák za milion dolarů bez postelí?“
Tak jsem ukázal fotku.
Ale nestačilo to. Soudce povídá: „Pane Rocku,
potřebuju vidět fotku lednice
a jídla uvnitř,
abych věděl, že děti budou mít co jíst.“
A já…
„Co vám o mně řekli?
Jsem Chris Rock, a ne Chris Brown.“
Jo, jo.
Doufám, že se nikdo z vás nebude rozvádět.
Ale můžu vám poradit.
Jestli někdy uděláte něco pro děti,
vyfoťte si to.
Jak je objímáte, jak je krmíte.
Důkazy lásky se vám můžou hodit.
Přichází zima.
Ale klaplo to, děti mám.
Vidím je každou chvíli.
Mám opatrovnictví, klaplo to.
Ale dokazovat rodičovství bylo ponižující.
Říkal jsem sice, že ve vztahu se nemá soutěžit,
ale když projdete tímhle
a přemýšlíte, jestli o děti přijdete,
říkáte si, že se s dětmi budete fakt snažit.
Dřel jsem vždycky, ale teď ještě víc.
„Nevím, co děláte u mámy,
ale my to trumfneme,
a to pokaždé, jo?“
Občas zvu hostující hvězdy.
Aby se děti vracely s historkou.
„Mami, Drake mi pomohl s úkolem.“
„Lady Gaga mi udělala sendvič.“
Myslíte, že kecám?
Podívejte se na můj Instagram.
A co je nejhorší.
Když získáte opatrovnictví,
dojde na dělení peněz. A to je teprve hrůza.
A kdo z těch dvou…
vydělává víc, platí druhé straně soudní výlohy.
Takže jsem musel platit právníkovi, aby mě rozvedl.
To je jako najmout si na sebe vraha.
„Tady je moje fotka.
V 10:38 budu u Burger Kinga.
Střel mě do hlavy a pak mi zavolej.“
Takže…
U soudu…
Jednou jsem se tam tak rozhlížel.
Ona měla tři právníky, já měl tři právníky.
Neskutečná drahota.
Našich šest právníků.
Soudce, zřízenec, stenografka.
A já na ně koukám.
„Tady se sešlo celý město.“
A došlo mi,
že všichni v té síni mají daleko vyšší vzdělání než já.
Já jsem nedochodil střední školu.
A šli po mně lidi s diplomy.
Každý v té síni
se narodil do lepších poměrů než já.
Já jsem z Bed-Stuy.
A všichni šli po mých penězích.
Každý kromě mě si tam přišel namastit kapsu.
Oni ráno vstanou, vyčistí si zuby,
obléknou se, učešou,
a to jen proto, aby mě mohli oškubat.
V té chvíli mi něco došlo.
Dokázal jsem to.
Začal jsem na nule a teď jsem tady.
Povedlo se to.
Pak už mi to bylo jedno. „Ať si vezmou, co chtějí.
Mně to nevadí, já si vydělám.“
Je to blázinec.
Člověk se pořád učí.
Do toho průšvihu jsem se dostal sám.
Nikdo mě k jiným ženským neposílal.
Mohl jsem si za to sám.
Jsou určité chlapské životní lekce.
Být ženská není med,
ale je určitý chlad,
se kterým se chlap musí smířit, a černý chlap dvojnásob.
Celý svět je totálně ledový.
S věkem jsem pochopil…
že jen ženy, děti a psi…
jsou milovaní za každých okolností.
Ženy, děti a psi jsou milovaní za každých okolností.
Muž je milován jen tehdy,
když něco poskytuje.
Nikdy jsem neslyšel ženskou říct:
„Co nechodí do práce, hrozně jsme se sblížili.“
To jsem nikdy neslyšel.
Kdepak.
Jednou jsem slyšel babičku:
„Chlap bez peněz je jako zlomená ruka,
k ničemu se nehodí.“
To je hustý, co?
Je to tak. Ženy, děti a psi jsou milováni za každých okolností.
Muž je milován je tehdy, když něco poskytuje.
Pánové, když poznáte novou holku,
na co se vás ptají kámoši?
„Jak vypadá?“
Dámy, když máte nového kluka, na co se vás ptají kamarádky?
„Co dělá?
Co ten sráč dělá, aby ti to k něčemu bylo?
Dokáže plnit sny, nebo ne?“
Je to tak.
Každého muže v sále
dělí jen ztráta zaměstnání od ztráty ženy.
Myslíte si, že ji znáte? Hovno.
Buďte tři neděle bez práce, a poznáte ji.
Každého od toho dělí jen vyhazov.
Michelle Obamová se zrovna teď dívá na Baracka a říká:
„Tak co máš v plánu?
Co ta tvoje kniha?
Už jsi něco napsal?“
Jo, jo.
Svět je drsnej.
Ale mohl jsem si za to sám.
Jak člověk stárne, učí se.
Ale ženské taky podvádějí.
Nejsme v tom sami.
Ženské taky podvádějí, ale jde jim to líp.
Nám to, pánové, jde mizerně.
Nás načapají pozdě večer,
jak voníme hotelovým mýdlem.
A žena: „Co je to za vůni?“ A vy: „Nevím.“
Pak se svlékáte
a hotelové mýdélko vám vypadne z prdele.
„Já to věděla!“
Chlap se nechá hrozně snadno nachytat.
Je to snadné. Vždycky jde o novou holku.
Nová holka v práci, nebo ve škole.
„Ta mrcha.“
Když nachytáte ženskou,
bude to s někým, koho jste mockrát potkali.
Proleze vám celý barák,
vypije vám pellegrino.
Pak se na něj jednou zadíváte a říkáte si: „Moment.
Craig není v klubu čtenářů.
Ten sráč neumí číst.“
Mám to za sebou.
S podváděním jsem skončil.
V určitém věku má člověk za sebou dost průserů na to,
aby s podváděním skončil.
Kundičky mám rád, ale ještě radši mám klid.
Klid je víc než číča.
Klid mi postaví péro.
Potřebuju klid, kurva.
Moje holka musí bejt v klidu.
Hlavně v klidu.
Je to tak, já nepodvádím.
Leda že by Rihanna…
Nosím v peněžence půlku viagry
pro případ, že by se dala na staré komiky.
„Rihanna šukala s Eddiem Griffinem. Honem za ní.
Eddie Griffin, to snad ne.“
Teď je dobře.
Teď chodím na rande.
Je to zvláštní.
Dlouho jsem byl ženatý.
Randím s pár stejně starými a s pár mladšími.
Je to šílenství.
Svět se změnil.
Holky jdou dneska rychle k mrdu.
Rychle k mrdu a pak pryč.
Vymajznou z baráku.
Odšukají to a jdou. A já: „Kam jdeš?“
„Tady bydlíš ty.“
Dřív se chtěly mazlit, to už se nevidí.
Okamžitě k mrdu.
Já jsem dospělý chlap a připadá mi to nevhodné.
A mladý holky chtějí být nahoře.
„Nech mě jezdit, taťko.
Pusť mě nahoru.
Nech mě jezdit.“
K tomu pětačtyřicítku nedonutíte.
Ta vám řekne: „Buď rád, že takhle ležím.
Pak se otočím, aby ses dodělal, ale víc nečekej.
Tohle jsou křehká kolínka.“
Ale ty mladý holky: „Pusť mě nahoru.
Nech mě zajezdit.“
Ležím na zádech, ona mi tam poskakuje,
a já nevím, jestli souložím,
nebo vyměňuju olej.
„Pusť mě nahoru.
Nech mě zajezdit.“
Jsem teď na Tinderu pod pravým jménem.
Kámoši mi říkají: „To nemůžeš.
Co kdyby tě některá chtěla jen proto, že jsi Chris Rock?“
Ale já jsem Chris Rock.
To tam mám psát „bavič Cedric“?
Na Tinderu mám profilovou fotku
s holým zadkem,
mikrofonem
a tamburínou.
Končím. Mějte se hezky, děkuju vám.
- Jsi jednička. - Jsi jednička.
- Vždycky. - Všichni jsme jedničky.
Tvoje věci mě vždycky dostanou.
Já hledám…
Tohle je lepší než starý časy,
když se Michael pral s Princem
a jeden z nich spadl do vody.
To jo.
Já to viděl.
Debilové.
Víš, jak to bylo?
- Vím. - Bože.
Eddie a Richard se sešli jen na ten film.
Nesnášeli se.
Richard a Cosby taky.
Když jsem viděl Eddieho a Richarda poprvé pohromadě,
Richard byl na scéně.
A hrál. Rashon mu přinesl vzkaz.
Richard se na něj podíval,
odložil ho a hrál dál.
Stálo tam: „Je tu Eddie Murphy.“
Richard hrál dál.
A nakonec řekl:
„Je tady mladík, který mě prý nahradí,
ale já ještě nekončím,
takže mi to leze krkem.
Jmenuje se Eddie Murphy.“
Lidi šíleli. A on:
„Chceš jít sem, abych tě poznal?“
- Ty krávo. - Ty brďo!
Hustý.
„Prosím o potlesk pro Eddieho Murphyho.“
Eddie sešel do sálu,
přišel až k jevišti,
vylezl nahoru a potřásli si rukou. Jejich první setkání.
Richard poodejde, ale neodejde.
Sedl si na ten schod,
který tam mívali,
a sledoval Eddieho práci.
Eddie ví, že ho Richard sleduje.
A jéje.
A Eddie ho totálně trumfnul.
Richard se nakonec postavil,
Eddie přišel k tomu schodu
a odešli spolu.
To byla fakt hustá chvíle.
Jo, to bych řek…
„COŽE?!“
Překlad titulků: Tomáš Lenikus