Du kommer att överleva.
Hör du vad jag säger?
Du kommer att klara dig.
Mitt ben gör jätteont.
Det kan jag tänka mig.
Men jag menar det.
Allt kommer att bli jättebra.
Herregud, jag fryser så mycket.
Det kan jag förstå.
Jag börjar frysa själv.
Du har varit här längre än mig.
Din puls är hög. Du heter Jessica, eller hur?
- Jesse. - Jesse!
Fint namn, jag heter Colter.
- Hej. - Hej.
Jesse, jag tror att det vi har här
är ett gammalt hederligt fall av mild hypotermi.
Jag hade en vän som hette Jesse när jag var liten.
FÖRSTA HJÄLPEN
Han var en kille dock, inte en tjej.
Och han var en get.
- En get? - Ja.
Jag hade en konstig barndom.
- Herregud! - Okej.
Nej, titta inte på ditt ben.
Titta på mig, okej?
Det jag vill att du gör nu, är att inte få panik.
Det enda min pappa lärde mig förutom att spåra djur och människor,
det var så jag hittade dig, var hur man överlever.
Och hur man överlever
är A, man fattar snabba, smarta beslut, och B, man förblir lugn.
Man låter aldrig paniken ta över.
Titta inte på ditt ben, okej? Titta på mig.
Blunda om du behöver det. Behöver du det?
- Ja. - Okej.
Kan vi bara stanna här?
Stanna här?
Ja, jag antar att vi kan stanna här.
Vi kan vänta på att ett räddningsteam kommer och transporterar dig.
Försiktigt.
Den här lilla utflykten du gick på. Den är lite utanför huvudvägen.
Jag tror att det handlar om kanske fem timmar, fyra, i bästa fall.
Under tiden blir den milda hypotermin allt mindre mild.
Så, om vi stannar, bedömer jag att dina chanser att överleva
är 15 till 20 %.
Men, Jesse, vänta.
Men om du låter mig ta hand om din skada och bära ut dig härifrån,
går överlevnadschanserna för dig och benet upp rejält.
- Gör de det? - Ja. Vi pratar om 90-95 %.
- Jag ska lyfta upp dig, okej? - Okej.
- Okej, då kör vi. - Okej, tack.
Du kommer att överleva. Du kommer att klara dig.
- Jag ska överleva. - Vi ska få hem dig! Kom.
Okej.
Jag sa det till henne. Det är för riskabelt.
Jag sa: "Du är inte redo för långvandring."
Det finns för få proviantpunkter.
- Men Jesse, hon är... - Tuff.
Hon är en modig tuffing som vandrat lite ur kurs.
Det kan hända de bästa.
- Jag vet inte hur jag ska återgälda dig. - Belöningen bara blir bra.
Jag tror det var 50 000?
Visst. Ja, självklart.
Kontanter är välkomna.
Jag tar också emot checkar. Swish, om det är lättare.
Jag måste bara kolla med Jesses föräldrar.
Belöningen var min idé, men de sa att de skulle betala
om nån skulle göra anspråk på den.
Som vi diskuterade, Derek, blir en belöning
ett bindande kontrakt när man lyckas. Jesses föräldrar, alltså?
Vi ringer upp dem.
VELMA OCH TEDDI
Det där var en snabb en.
Ibland är gudarna med oss, Velma.
Hur är det i Denver?
- Inkasserade du, eller? - Ja, Teddi, jag inkasserade.
Kontanter?
Visakort.
Jag sa ju att kreditkort tar ut så höga avgifter.
Älskling, kan du låta honom vara? Han räddade just en flickas liv.
Jag vet. Väldigt stolt. Och så vidare. Visakort.
Titta inte, mina damer.
Snälla du.
Sparar tio tusen för underhåll.
Det har gått 16 000 km sen du servade bilen.
Bilen går jättebra.
För att jag tvingar dig att serva den.
Nej, absolut inte.
- Jag sa att vi inte kan... - Hon är en omplaceringshund. Pawla.
- Som PAW-la. - Vi behöver inte en till hund.
- Det är för många hundar. - Existerar nåt som för många hundar?
Har ni ett nytt jobb, eller?
- Jag jobbar på det. - Okej.
Du, Colter.
Nån ringde och sökte dig. Det var inget jobb.
Han sa att han var en gammal vän...
- Vad var det där? - Devil's Notch.
- Devil's Notch. Så var det. - Ja.
Vill du ha numret? Det är 682-555...
- Ringde dig? - Ja.
Han sa att du inte svarade.
Sa du var han kunde hitta mig?
Kom igen. Du känner mig bättre än så.
Ignorera honom om han ringer igen.
Nån är på dåligt humör.
682-555-0125 Missat samtal 11 timmar sen - missat samtal
- Hallå? - Har du en penna?
20 000 erbjöds för information som leder
till säker återkomst av Gilbert Brown, 14 år.
Antas vara i sällskap med en förälder utan vårdnad, Edward Brown.
Subjektet sågs senast i fredags morse,
utanför familjens hem, i Klamath Falls, Oregon.
Belöningen erbjuds av mamman och styvpappan,
Sarah och Mark Riley.
- Ta inte illa upp. - Ni har fått många samtal om belöningen.
En kille sa att Gil var tillbaka på sin planet.
Låt mig gissa. Han ville ha pengarna.
Jag jobbar inte så.
Jag är proffs. Detta är mitt levebröd.
Jag gör anspråk på belöningar som annonserats av polis och andra.
Det är ett ovanligt jobb ändå?
Det är ett stadigt arbete. Alla letar efter nånting.
Låter coolt.
Det är faktiskt coolt.
Jag tar inte ut några avgifter eller utgifter
och en belöning blir bindande endast om jag har lyckats.
Låter det bra?
Okej.
Gil är med sin biologiska far, eller hur?
Ja, men Eddie är inte en del av Gils liv längre.
Vi separerade när Gil var fem
och har inte haft kontakt med honom sen dess.
- Ingen? - Ingen alls.
Noll.
- Har Gil frågat om honom? - Jo, det gör han.
Men vi säger sanningen.
Vi vet inte var Eddie är eller vad han gör.
Hans livsstil är inte nåt som Gil behöver utsättas för.
Jag var inte gift med nån mördare eller så.
Det var bara en massa droger. Småstölder.
Känner du till JUUL? Vapes?
Eddie satt inne för rån på en JUUL-butik.
Såna saker.
Om ni inte hörs, hur vet vi att han är med Eddie nu?
Gil och hans styvbror delar rum.
Ja. Han tog cykeln sjukt tidigt i fredags.
Jag hörde honom vakna, så jag undrade: "Vart ska du?"
Han sa att vi skulle ses i skolan och han skulle äta frukost med sin far.
Hans riktiga far.
Gil har alltid haft en fantasi om sin riktiga pappa.
Jag har försökt vara en bra far till honom.
- Du är en bra far, Mark. - Men inte den han vill ha.
Sarah hjälper dig med allt du behöver.
- Är du redo? - Jadå.
Hur fungerar det här? Vad är det första du gör?
Sarah, jag... Är det okej om jag kallar dig Sarah?
Javisst.
Först vill jag att du berättar för mig varför du ljuger.
- Ljuger? Mr Shaw... - Colter, snälla.
Colter, jag vet inte vilken lögn du menar.
Du sa att du inte hade pratat med Eddie sen skilsmässan.
Du sa att han greps för att ha rånat en JUUL-butik,
och JUUL är ett företag som inte fanns för nio år sen.
Jag lägger märke till saker. Det är mitt jobb. Ska vi titta på Gils rum?
Ja, det är här uppe.
Jag pratar med Eddie.
Inte mycket, men ibland.
För ett par veckor sen mejlade han och sa att han hade skärpt till sig.
Han höll på att få ordning på livet.
Han ville prata med Gil.
- Lät du honom? - Ja.
Gil säger hela tiden att han saknar sin pappa.
Han ville lära känna honom,
så de har messat.
Visste inte att han skulle ta honom.
Sarah.
Det är en campingresa.
Det är den enda far och son-grejen han klarat av.
- Får jag ta den här? - Visst.
Behöver en nyare bild av Gil.
Kanske ett skolfoto och hans mobilnummer.
Jag borde ha berättat för Mark att Eddie ville kontakta Gil,
men jag var rädd.
Du är rädd.
Rädd för att han skulle bli upprörd? Bli våldsam?
Nej, nej.
För att det skulle krossa honom.
Vänta, jag ska ge dig bilden.
Det går bra, Colter.
Det går jättebra.
Låt aldrig paniken ta över.
Duktig kille.
- Tjena, läget? - Jag behöver din hjälp.
Jag mår bra, Colter. Kul att du frågar.
Bobby, det är akut.
Det är alltid det med dig, va?
Jag har en försvunnen tonåring. Han stack med sin biologiska pappa.
Jag behöver allt du kan hitta.
- Du är sen. - Adresser, alias, telefonnummer.
- Namnet är Edward Brown. - Fanns inte nåt mer generiskt?
John Smith var väl upptaget.
Ska du hjälpa mig eller inte?
Jag försöker bestämma mig.
Mellannamnet är Monroe.
Född nånstans i Indiana, enligt hans ex.
Jag kan jobba med det.
Jag behöver också en sms-konversation från en mobil.
Kan vi göra det utan apparaten?
Visst. Men då rör vi oss i en rättslig gråzon.
- Det kostar dig dubbelt. - Dubbelt?
Måste jag påminna dig om att du
inte skulle vara här utan mig?
Du påminner mig om det varje gång du ringer.
- Okej då, dubbelt. Du är sämst. - Nej. Den bästa.
Det är därför du ringer jämt.
Kom igen, Colter. Ring mig. Vi måste prata.
Kom igen. Vi måste sticka. Kom!
Russell.
Du kan inte gå utan mamma.
- Säg aldrig emot mig! - Hallå!
Pappa!
Bobby Exley KOLLA DIN MEJL!
Varsågod!
Okej, Eddie. Få se vad du har att säga till ditt försvar.
Lillkillen, gissa vem? PAPPA?! OMG!
tänkte vi kunde träffas Yessss - 100 %
Berätta inte för mamma
Var ska vi ses LÄNGTAR! BURGER BIN på 4:e @ 06.30
Välkommen till Burger Bin. Vad önskas?
Inget för mig, tack. Kan du säga mig
vilken tid ni öppnar på vardagar?
Jag vet inte.
Vet du inte när ni öppnar?
Vill du ha mat?
Hur är det med övervakningskameran vid drive-thrun?
Är den på hela natten?
Jag vet inte.
Jag hjälper en familj att hitta sitt barn.
Jag skulle gärna vilja titta på filmen om jag får.
Patty?
Hej.
Får han titta på filmen från övervakningskameran?
Jag skulle behöva kolla upp det med chefen.
Hur lång tid tror du att det tar?
Jag vet inte säkert. Ursäkta, vem är du?
Bry er inte om det här.
Det är okej. Det är lugnt. Tack.
Goddag. Vad önskas?
Hallå! Sir! Du får inte vara där inne!
Ursäkta mig!
Hej. Kan ni hjälpa mig?
Tack och lov att ni är här. Han bara stormade in där.
- Sir! - Ett ögonblick bara!
Övervakningskameror arkiv
Han är där inne.
- Kom ut därifrån. - Vänta lite.
Kom igen.
Okej, kompis. Kom ut därifrån.
Javisst, ett ögonblick.
Vänta lite.
Okej. Det räcker nu.
- Kom ut därifrån. - Jag kommer strax.
- Hittade du honom? - Sara, lyssna.
Skickade en bild till dig.
- Har du tittat på den? - Herregud. Vad?
Sarah, titta på bilden.
- Vi går in. - Ge mig en minut bara.
Åh, herregud.
- Känner du honom? - Nej! Jag gör inte det.
- Stanna där du är. - Mannen som tog Gil är inte hans far.
Vad i helvete?
Nej, hörni!
Lugna er. Det är inte morgon.
Det är Colter.
Hej, Colter.
- Han sitter i fängelse. Vänta. - Vad?
- Jag ordnar det. Ska hitta en penna. - Varför?
Okej? Ja.
Har vi en advokat som kan åka till Pacific Northwest?
- Ikväll? - Självklart.
Vänta, Colter, fixar det.
- Jag ordnar det. - Nej.
Okej. Hon vill ha en till.
Okej. Lyssna, polisassistent Amini, eller hur?
Det här var lite av ett överreagerande.
- Jag blev lite upprörd. - Du gjorde motstånd vid gripandet.
Nej, jag gjorde inte motstånd.
Jag var arg. Jag var lite otrevlig.
Vänd dig åt höger, tack.
Det var efter att du bröt dig in i Burger Bin.
Jag bröt mig inte in. Det låter så negativt.
Vänd dig åt vänster.
Jag hjälper en familj att hitta ett barn.
Så du samlar belöningar? Är du legosoldat?
Jag föredrar termen "belöningsdriven".
Är det en term?
Titta på filmen jag hittade.
Pojken trodde han
skulle träffa sin far. Det var inte han.
Vi måste hitta mannen på videon.
Ursäkta mig. Ger du mig instruktioner?
Det lät som om du gav mig instruktioner.
Nej, det gör jag inte. Jo, kanske...
Tiden är av största vikt.
Varför bryr du dig?
Du hittade filmen, eller hur?
Så om och när barnet blir räddat,
leder infon till hans säkra återvändo.
- Ja, och? - Du får dina pengar.
Det är väl det du bryr dig om, va?
Kom med.
När kan jag betala borgen?
När åtal väcks. Torsdag, kanske.
Torsdag?
Okej. Tack, Sam. Nej, jag förstår.
Tack, Frank. Förlåt för det.
- Kan inte Frank Davis? - Han är död.
Det var Frank Junior.
Reenie! Hur mår du?
Ja. Du gissade rätt, Colter.
Ett ögonblick, Reenie.
- Vad är det med dig? - Reenie funkar inte.
- Han kommer att döda oss. - Varför det?
Låter bra, Reenie. Kolla din mejl om fem minuter, okej?
Okej, hej då.
Han kommer att döda oss.
Herregud.
- Reenie! - Nej.
- Vad? - Du får inte prata med mig.
Är du min advokat?
Jag heter Reenie Greene.
Jag företräder den patologiska narcissisten i cellen där.
Jag ska få ut honom, men ärligt talat vet jag inte vad jag ska tycka om det.
- Reenie. - Prata inte.
Vi har känt varandra i mer än några år nu,
den där snygga idioten och jag.
Men sist jag såg honom,
fick jag korsa hela landet till vackra Akron, Ohio,
där jag framgångsrikt lyckades få honom fri från ett vittnesbrott,
vilket, du vet kanske inte det, inte är direkt för nybörjaradvokater.
Och sen hände nåt.
Det var annorlunda.
Vi går på middag, vinet fylls på... Du vet vad jag menar.
Du är en världsvan man.
Gissa vem som smyger iväg på natten som en skyldig yngling?
Kan jag bara lägga till lite sammanhang?
Nej. Det var efter att jag hade gjort det tydligt för honom,
medan allas byxor fortfarande var på, att det här var en högklassig
Harvard-bitch han hade att göra med,
inte nån bonnig sötnos med rådjursögon.
Reenie, jag hade ett jobb.
En kvinna hade kidnappats från sjukhuset.
- Tyst på dig. - Mitt batteri dör
- och jag är fast... - Okej, jag ska kanske gå nu.
Nej, Reenie. Vänta.
Förlåt. Jag ber om ursäkt.
Godtar den inte.
Så jag ska inte förhöras?
Jag kom precis därifrån.
- Vad? - Min kusin Angelas ex-pojkvän
jobbar för en domare i Klamaths högsta domstol,
och hon fixade en tid i morse...
Jag kan alltså gå?
Jag hör av mig när det är dags för rätten.
Jag är i stan ett par dagar åtminstone.
- Ska jag komma förbi? - Åh, herregud. Nej.
Jag ska besöka Flygvapenmuseet i Pine Grove,
och köper nåt kul till pappa. Jag var en flygvapenssnorunge.
- Växte upp på militära baser överallt. - Det visste jag inte.
Varför skulle du det? Du frågade aldrig.
Ignorera mig inte, Colter. Det finns nåt du behöver veta...
Du är ute. Hur gick det till?
Tittade du på videon från drive-thrun?
Jag gjorde det.
Du har rätt. Kidnapparen är inte Eddie Brown.
- Du har efterlyst... - Jag har efterlyst honom.
Bra. Och Gils cykel?
Den låg i en container i Lincoln. Vi kollar efter fingeravtryck.
- Familjen, då? - Ursäkta?
Skickade du en polis till huset?
För att se till att alla är trygga?
De har ett barn till.
Nej. Ja, det vore snällt.
Jag är förvånad.
Förvånad att jag är bra på det här? Jag är ju en legosoldat?
Jag är faktiskt förvånad över att du bryr dig.
Jag vet precis vad du tänker på just nu.
Var försiktig bara. Det är allt jag säger.
Jag har ringt dig tusen gånger. Trodde det här var viktigt.
- Jag satt i fängelse. - Var det nåt roligt?
Bröt mig in i en snabbmatsrestaurang och barrikaderade mig.
Det låter bra.
Hittade du Eddie Brown?
Ja. En förvarning bara. Ingen chans att han tagit grabben.
Jag förstod det.
Nån låtsas vara han. Nån som känner honom väl.
Rättning. "Kände".
- Förlåt, vad? - Nån som kände honom väl nog.
Han har varit död i ett halvår.
Vi gillar inte termen "utslussningslägenhet", mr Shaw.
Det är ett center för de som letar bostad.
De är här för att staten säger att de måste vara det,
som villkor för deras frigivning.
Mina herrar? En besökare.
Eddie? Ja, alla kände till Eddie.
Han tillbringade en del tid här. Vi kallade honom borgmästare.
Borgmästaren av Ingenstans.
Jag minns sist han kom ut härifrån.
Han sa att han aldrig skulle röra det igen.
Tre dagar senare dog han av en överdos.
Vad vet du om honom?
Det där är Jack Horvath. Han är en riktigt otäck människa.
- Kände han Eddie? - Jag sa ju att alla kände Eddie.
Varför skulle Jack Horvath vilja kidnappa Eddies son?
Han låtsades vara Eddie och kidnappade grabben.
Det är de där pengarna.
Du.
- Ja, det är därför. - Ja.
Vilka pengar?
Han gillade att berätta en historia.
Då och då ville han berätta det.
Hur det skulle bli när han blev fri
och grävde upp sina pengar.
Vi retade honom, vi sa: "Vilka pengar?"
Han sa att han hade några hundra tusen från en knarkaffär.
Han hade grävt ner pengarna i... Var var det?
Sun Pass State Forest. Typ nån äng därborta.
- Just det. - Men det finns inga pengar.
Han sa att han grävt ner dem på en specifik plats
som han aldrig skulle glömma
för att han hade varit där på sitt livs bästa dag.
Dagen då han campade med sin son.
Övervakningsstationerna visar att Horvath kör in i Sun Pass kl. 16.45 på fredag.
Han är nog kvar där uppe med Gil och letar efter pengarna.
Delstatspolisen är redo att hämta din son.
Sun Pass måste vara 20 000 hektar.
- Hur hittar ni honom? - Vi har helikoptrar.
Vi har många utbildade poliser.
- Vi hittar honom. - Nej.
En styrkedemonstration är fel.
Han har en bakgrund av våld och instabilitet.
Vid det här laget är han utmattad och förvirrad.
Vem är du? Vem är det här?
- Han är belöningsdriven. - Vad?
Hota aldrig ett farligt djur. Kommer ni dit med vapen
så vet vi inte vad killen gör.
Jag kan gå dit. Jag spårar dem tyst.
Jag ska få ut Gil på ett säkert sätt
utan risk för att skott avlossas.
Du vet inte var de finns.
Jag tror att jag gör det. Vet du var det här är?
- Ja. - Okej, vänta.
Vi fattar inga beslut
baserade på en skattjägares åsikt.
Vi hade inte kommit så här långt utan Colter.
- Eller hur? - Nej.
Kan vi göra som han säger?
Du får två timmar.
Inte en minut till.
Jag måste få veta.
Hur blir man en belöningssökande?
Det är en fast inkomst. Alla letar efter nånting.
Du säger det, va?
Det är ditt smarta, charmiga svar när nån frågar.
Men det är inte svaret på frågan, eller hur?
Varför tillbringa ditt liv med att lösa främlingars problem?
Min barndom var ovanlig.
Båda mina föräldrar var professorer på Berkeley,
tills det hände nåt med min pappa.
Inget som förklaras för ett barn.
Så vi fick leva under jord.
En stuga.
Det var en anläggning egentligen, vid Sierra National Forest.
Det var ett äventyr.
Och min pappa började
prata om dem som var ute efter honom.
Om hur vi alla måste vara förberedda.
Han lärde oss att spåra,
att jaga.
Han lärde oss att friklättra på Devil's Notch.
En kväll var mamma ute.
Jag var 15. Russell hade precis fyllt 18.
Min syster Dory var nio.
Vi måste gå nu, allihopa.
- De kommer. - Vilka kommer?
- Vi måste gå. - Vart ska vi åka?
Hämta väskorna, ni vet vad ni ska göra.
- Mamma är inte här. - Hon hittar oss.
Vi kan inte gå utan mamma.
Du får aldrig säga emot mig!
Bort från henne!
Pappa!
Förlåt.
Jag är så dum. Det är mig de vill ha.
- Jag går. - Pappa!
Pappa, vänta!
- Pappa! - Låt honom gå, Colter.
Nej!
Det är bättre om han aldrig återvänder.
Han håller på att bli sämre, det vet du.
Det vore bättre om han dog.
Hur kan du säga så?
Okej, du stannar här med Dory. Jag hämtar honom.
Mamma kom hem en timme senare.
De var inte tillbaka, så jag gick ut och letade efter min far.
Men du hittade honom inte.
Det var mörkt och du var bara ett barn,
och trots alla övningar kunde du inte spåra honom och han försvann.
Det är därför du har tillbringat resten av ditt liv
med att hjälpa andra hitta det de förlorade.
Jo, jag gjorde det.
Jag hittade honom.
- Du, Colter. - Vi är framme.
Uppför vägen i ungefär 2,5 kilometer.
Du, Colter.
Var försiktig.
Gil.
Dina föräldrar skickade mig.
För att få hem dig helskinnad, okej?
- Är det sant? - Ja.
- Upp med händerna! Släpp vapnet! - Visst.
- Ner på knä, nu. - Du är Jack, va?
- Det är okej. Är du okej? Jag är okej. - Ja.
Händerna bakom huvudet. Gör det.
Jag vet hur du känner. Du är förbannad, va?
Grabben tog med dig hit för att visa
stället där Eddie grävde ner pengarna.
Du har grävt i ett par dagar nu, eller hur?
Sanningen börjar uppenbara sig. Det finns inga pengar.
Du gjorde allt det här förgäves.
- Vem i helvete är du? - Jag är inte polis.
Det är det som är viktigt.
Det här, det är kidnappning.
Du vet det, va? Plus, användning av ett vapen för att begå ett brott.
Om du åker fast kommer du aldrig att se dagens ljus.
Här kommer de goda nyheterna.
Polisen gav mig två timmar innan de stormar parken.
Jag ska bara ta en titt på min klocka.
Okej?
Det är bra, Jack.
Vi är i bra form. Vi har en halvtimme.
Och?
Det här är planen, okej? Du ska ge mig nyckeln till handbojorna.
Jag tar Gil och jag går och du drar härifrån innan kavalleriet anländer.
- Jag behöver honom som gisslan. - Tänk om han skadas?
Tänk om han dör, Jack? Då blir det mord. Kom igen.
Ge mig nyckeln och gå medan du har en halvtimme kvar.
Tror du att jag hinner?
Jag tror att om du går nu,
så har du fem till tio procents chans att komma ut.
Men om snuten dyker upp, Jack,
och du har en pistol riktad mot grabben,
är det 100 % chans att du häktas.
Eller ännu värre, att du blir dödad.
Kom igen, ge mig nyckeln.
Kom igen.
Bra.
- Är du okej? - Jadå.
Okej, vi ska få ut dig härifrån.
Jävlar.
- Du lurade mig. - Vänta. Va?
Jag hade en halvtimme.
Jag hade en halvtimme!
- Är du oskadd? - Ja.
Håll i dig.
Ner.
Kom ut med händerna uppe.
Det är över, Jack.
Det är slut.
Ja, jag vet.
- Ner med dig. - Vi behöver hjälp.
Är du okej?
- Ja. - Ja.
Okej. Vi kommer att klara oss.
Det kommer ta ett tag.
De måste landa helikoptern eller få hit båtar.
Det tar nog ungefär en halvtimme.
Bara inte bilen glider iväg.
Är du en bra simmare?
- Sådär. - Sådär.
Sådär är okej.
Jag är en ganska bra simmare. Men jag har blivit skjuten.
Jag förlorar blod, vilket betyder att jag tappar styrka.
Ganska snart blir det omöjligt för mig att simma,
- så om vi släpper taget nu... - Släpper?
Om vi släpper taget nu
så tror jag chansen att vi båda klarar oss är 95 %.
Ju längre vi väntar, desto lägre blir oddsen.
Litar du på mig?
- Okej. - Okej.
Vi släpper på tre.
- Var modig, okej? - Okej.
Ett, två, tre.
KLAMATH FALLS SJUKHUS
Jag blev nervös, okej?
Förlåt att du blev skjuten.
Och grabben som nästan blev dödad då?
Är du ledsen för det?
Hej.
Det här är till dig.
- Du har förtjänat det. - Tack.
Tack. Jag kom faktiskt bara förbi för att kolla till Gil.
Hur är det, kompis?
Min pappa är död.
Ja.
Min också, faktiskt.
Du har nåt som jag inte hade. En jävligt bra styvpappa.
Jäkligt. Förlåt mig.
Jäkligt bra styvpappa. Du har många bra människor omkring dig.
Luta dig mot dem.
- Det kommer ordna sig. - Tack.
- Hej. - Du har tur du.
Nu vill lokalbefolkningen inte lyncha dig längre.
Du är fri.
Det var goda nyheter.
- Lyssna, Reenie, jag vill bara säga... - Säg inget.
Vet du vad problemet med dig är, Colter Shaw?
Du är så jäkla intressant,
och det mesta jag jobbar med är inte det.
Det, min vän, är problemet med dig.
- Tack? - Säg till dina två bråkmakare
att nästa gång är jag först på listan.
Jag försvinner inte. Du måste höra vad jag har att säga.
Okej, det är din tur.
- Min tur för vad? - Din bakgrundshistoria.
Hur blir en kvinna som du polis?
- Vadå? - Tyst på dig.
Vad är det?
Jag kom för sent. Nån hade redan adopterat Pawla.
Så synd.
Var inte skadeglad, Teddi. Det är elakt.
Herregud.
- Du skojar. - Du är en buse. Jag kan se det.
Åh, herregud.
- Jag älskar dig så mycket. - Och jag dig.
- Tack. - Okej.
- Vi har för många hundar. - Nej.
- Finns inget sånt. - Kolla in det här.
Jag har nåt till vår kille.
Vem är din vän?
Vänta ett tag.
Jo...
Jag vet.
Okej. Vad har vi för nåt?
Dr Sam Lookingbill,
42-årig kardiolog och trebarnspappa
saknas från sin klinik i Colorado Springs sen i måndags.
Pappa!
Russell! Vad har du gjort?
Colter.
Du skulle ha sagt att du kommer.
Mamma.
Vad är det? Vad har hänt?
Russell har ringt.
Har du pratat med din bror?
Nej, jag ignorerade honom. Han kommer inte att sluta.
Jag undrade om han hade kontaktat dig också.
Nej.
Han sa att det finns nåt jag borde få veta.
Mamma, om det är nåt du vet om Russell eller pappa
som jag borde veta, så måste du berätta.
Och du måste lita på mig.
Blockera numret och ignorera honom.
- Mamma. - Colter, lyssna på mig.
Jag har bett dig om väldigt lite genom åren.
Låt det vara.
För allas vår skull.
Låt det vara.
Kom in så ska du få nåt att äta.
Jag antar att du inte kan sova över.
Jag måste åka till Colorado Springs.
Visst.
Översättning: Tatjana Majerle