O să supraviețuiești.
Mă auzi?
O să fii bine.
Mă doare piciorul.
Da, te cred.
Dar, ascultă, vorbesc serios.
Totul o să fie bine.
Deșertul Black Rock, nord-vestul Nevadei
Doamne, ce frig îmi e!
Da, te cred.
Și mie mi-e frig.
Ești aici de mai mult timp decât mine.
Ritmul cardiac e dublu. Te cheamă Jessica, nu?
- Jesse. - Jesse!
E un nume frumos. Eu sunt Colter.
- Bună! - Bună!
Jesse, cred că avem de-a face
cu un caz clasic de hipotermie ușoară.
Am avut un prieten pe nume Jesse când eram copil.
TRUSĂ DE PRIM AJUTOR
Era băiat, Jesse, nu fată.
În plus, era un țap.
- Un țap? - Da.
Am avut o copilărie cam ciudată.
- Dumnezeule! - În regulă.
Nu te uita la picior!
Uită-te la mine, bine?
Vreau să nu intri în panică.
Tata m-a învățat să urmăresc animale și oameni,
căci așa te-am găsit, apropo, dar și să supraviețuiesc.
Și supraviețuiești
dacă iei decizii rapide și inteligente și îți păstrezi calmul.
Nu lași panica să preia controlul. Niciodată.
Nu te uiți la picior, bine? Te uiți la mine.
Închide ochii, dacă e nevoie. Ai nevoie?
- Da. - Bine.
Putem să rămânem aici?
Să rămânem aici?
Da, cred că am putea să rămânem aici.
Am putea aștepta ca o echipă de salvare să te ia cu o targă.
Ai grijă! Bine.
Mica ta excursie, Jesse, e un pic în afara traseelor.
Cred că vorbim de cinci ore, patru, în cel mai bun caz.
Între timp, hipotermia ușoară devine tot mai puțin ușoară.
Deci, dacă rămânem, șansele de supraviețuire cu piciorul intact
sunt de 15 până la 20%.
Dar, Jesse, ascultă!
Dacă mă lași să-ți stabilizez rana și să te duc de aici cu grijă,
tu și piciorul tău aveți mult mai multe șanse.
- Chiar așa? - Da. Mă refer la 90-95%.
- O să te ridic, bine? - În regulă.
- În regulă. Pornim! - Bine. Mulțumesc.
O să supraviețuiești. O să fii bine.
- O să supraviețuiesc. - Hai să te ducem acasă!
Bine.
- I-am spus. E prea riscant. - Da.
I-am spus că nu e pregătită pentru drumeții lungi.
Nu sunt destule puncte de realimentare.
- Dar Jesse este... - E dură.
E o dură curajoasă care a deviat puțin de la traseu.
O pățesc și cei mai buni.
- Nu știu cum să te răsplătesc. - Banii de recompensă sunt buni.
Cred că era 50 de mii?
Da, bineînțeles.
Banii cash sunt mereu bineveniți.
Și accept și cecuri. Venmo, dacă e mai ușor.
Trebuie să vorbesc cu părinții lui Jesse.
Recompensa a fost ideea mea, dar au zis că plătesc ei,
dacă îi cere cineva.
Cum am vorbit, Derek, o recompensă devine obligatorie
în momentul reușitei. Deci, părinții lui Jesse, zici?
Să-i sunăm.
VELMA & TEDDI Apel...
Salut, a fost rapid!
Uneori zeii sunt cu noi, Velma.
Cum merg lucrurile în Denver?
- Ai încasat? - Da, Teddi. Am încasat.
Cash?
Pe card.
Ți-am spus că așa ne omoară cu taxele.
Iubito, poți să-l lași în pace? Tocmai a salvat viața unei fete.
Știu, sunt foarte mândră etc. Card...
Feriți-vă ochii, doamnelor.
Te rog.
Opresc o mie pentru întreținere.
Ai făcut 16.000 de km de când ai luat camioneta.
- Camioneta merge grozav. - Da.
Te pun să duci afurisenia aia la service.
Nu. În niciun caz.
- Ți-am spus că nu putem... - E salvată. O cheamă Pawla.
- Are lăbuțe. Te-ai prins? - Nu vrem încă un câine.
- Sunt prea mulți câini. - Există „prea mulți câini”?
Doamnelor, aveți ceva nou?
- Mă ocup. - În regulă.
Colter.
A sunat cineva după tine. Nu pentru o misiune
A spus că e un vechi prieten din...
- Stai, cum a zis? - Crestătura Diavolului.
- Crestătura Diavolului. Așa e! - Da.
Vrei numărul lui? Este 682-555...
- Te-a sunat? - Da.
A zis că te-a sunat, dar nu ai răspuns.
I-ai spus cum să mă găsească?
Haide! Mă cunoști mai bine.
Dacă sună din nou, ignoră-l.
Cineva e în toane proaste.
682-555-0125 Apel ratat - acum 3 ore - acum 11 ore
- Alo? - Ai un pix?
Douăzeci de mii pentru informații care duc la întoarcerea în siguranță
a lui Gilbert Brown, de 14 ani.
Se crede că e cu un părinte care nu are tutela, Edward Brown.
A fost văzut ultima dată vineri dimineață,
în fața casei familiei, în Klamath Falls, Oregon.
Recompensă oferită de mamă și de tatăl vitreg,
Sarah și Mark Riley.
- Fără supărare, dar... - V-au sunat mulți pentru recompensă.
Un tip a spus că Gil s-a întors pe planeta lui natală.
- Să ghicesc... Și tot voia banii. - Da.
Eu nu fac așa.
Sunt profesionist. Așa îmi câștig pâinea.
Obțin recompense oferite de poliție sau de cetățeni.
E o slujbă neobișnuită, nu?
E de lucru mereu, domnule. Toată lumea caută ceva.
Sună mișto.
Chiar e foarte mișto.
Așa că nu percep taxe, nici cheltuieli,
iar recompensa devine obligatorie doar în caz de succes.
Sună bine?
Bine.
Deci Gil e cu tatăl lui biologic, nu?
Da, dar Eddie nu mai face parte din viața lui Gil.
Am divorțat când Gil avea cinci ani
și n-am mai avut contact cu el de atunci.
- Deloc? - Exact. Niciun contact.
Nimic.
- Gil a întrebat vreodată de el? - Da, sigur că da.
Dar îi spunem adevărul.
Nu știm unde e Eddie sau ce face.
Da, stilul lui de viață nu e ceva la care Gil trebuie să fie expus.
Nu am fost căsătorită cu un criminal.
Doar că se ocupa cu drogurile și cu furturi mărunte.
Știi JUUL, țigările electronice?
A fost închis șase luni pentru un jaf la JUUL.
Genul ăsta de lucruri.
Dacă nu țineți legătura, de unde știm că e cu Eddie acum?
Gil și fratele lui vitreg stau în aceeași cameră.
Da, a plecat vineri foarte devreme, pe bicicletă.
L-am auzit când s-a trezit, așa că l-am întrebat: „Unde te duci?”
A spus că ne vedem la școală și că are întâlnire cu taică-său la mic-dejun.
Cu tatăl lui adevărat.
Gil a avut mereu o idee nebunească legată de tatăl lui.
Am încercat să-i fiu un tată bun.
- Ești un tată bun, Mark. - Dar nu cel pe care îl vrea.
Sarah te ajută cu orice ai nevoie.
- Ești gata? - Da.
Bine, cum se face? Care e primul lucru pe care îl faci?
Sarah, sunt... E în regulă dacă îți spun Sarah, nu?
Da, bineînțeles.
În primul rând, spune-mi de ce minți.
URMĂRITORUL
- Mint? Dle Shaw... - Colter, te rog.
Colter, nu știu despre ce minciună vorbești.
Mi-ai spus că nu ai vorbit cu Eddie de când ai divorțat.
Ai spus că a fost arestat pentru jefuirea unui JUUL,
iar JUUL e o companie care nu exista acum nouă ani.
Observ lucruri, e treaba mea. Ne uităm în camera lui Gil?
Da, e aici.
Vorbesc cu Eddie.
Nu mult, dar uneori.
Acum câteva săptămâni, mi-a trimis un e-mail, a spus că s-a lăsat de droguri.
Își punea ordine în viață.
Voia să vorbească cu Gil.
- L-ai lăsat? - L-am lăsat.
Gil spune mereu că îi e dor de tatăl lui.
Că își dorește să-l fi cunoscut.
Și-au trimis mesaje.
Habar n-aveam că o să-l ia.
Sarah.
E o excursie cu cortul.
E singura chestie tată-fiu pe care a făcut-o vreodată.
- Pot să iau asta? - Da.
Aș vrea o poză recentă cu Gil.
Poate o poză de la școală și numărul lui de telefon.
Ar fi trebuit să-i spun lui Mark că Eddie voia să ia legătura cu Gil,
dar mi-a fost teamă.
Ți-e teamă.
Ți-e teamă că se supără, că devine violent?
Doamne, nu!
Mi-e teamă că îi frâng sufletul.
Stai puțin, aduc poza.
Ești bine, Colter.
Ești în regulă.
Nu lăsa niciodată panica să preia controlul.
Bravo, băiete!
- Ce mai zici? - Am nevoie de tine.
Sunt bine, Colter. Mulțumesc de întrebare.
Bobby, e o urgență.
Mereu ai una, nu-i așa?
Am un adolescent dispărut. A fugit cu tatăl lui natural.
Am nevoie de tot ce poți găsi.
- Ai întârziat. - Adrese, nume false, numere de telefon.
- Îl cheamă Edward Brown. - Nu ai găsit ceva mai obișnuit?
Cred că John Smith nu era disponibil.
Mă freci la cap sau mă ajuți?
Încă încerc să decid.
Al doilea nume e Monroe.
Născut undeva în Indiana, conform fostei soții.
Mă descurc cu asta.
Vreau și un schimb de mesaje de pe un telefon mobil.
Putem face asta fără dispozitiv?
Sigur, deși ne duce într-o zonă legală gri.
- O să te coste dublu. - Dublu?
Trebuie să-ți reamintesc că fundul tău jalnic
nu ar fi aici fără mine?
Îmi amintești de fiecare dată când suni.
- Bine, dublu. Ești cel mai rău. - Nu, cel mai bun.
De asta mă tot suni.
682-555-0125 Colter. Sună-mă înapoi, trebuie să vorbim.
Trebuie să mergem! Hai! Acum!
Russell.
Nu poți pleca fără mama.
- Nu mă contrazici niciodată! - Hei!
Tată!
Bobby Exley VERIFICĂ-ȚI E-MAILUL!
Cu plăcere!
Bine, Eddie, să vedem ce ai de spus.
Micuțule, ghici cine e. TATĂ? DOAMNE!
Mă gândeam că poate ne vedem Da! 100%!
Te rog, nu-i spune mamei
Zi-mi unde ne vedem. ABIA AȘTEPT! BURGER BIN, 4, la 6.30.
Bun-venit la Burger Bin. Cu ce vă servesc?
Cu nimic, mulțumesc. Îmi poți spune
la cât deschideți în timpul săptămânii?
Nu știu, omule.
Nu știi când deschideți?
Vrei mâncare?
Și camera de securitate de lângă ghișeul de servire auto?
Chestia aia e pornită noaptea?
Amice, nu știu.
Încerc să ajut o familie cu un copil dispărut.
Aș vrea să mă uit la filmare, dacă se poate.
Patty?
Da. Bună!
Tipul ăsta se poate uita la filmarea camerei de afară?
Ar trebui să întreb superiorii.
Cât crezi că ar dura?
Nu sunt sigură. Îmi pare rău. Tu cine ești?
Știți ce? Lăsați-o așa!
E în regulă. Sunt bine. Mersi.
Ce să fie?
Dle, nu puteți intra acolo!
Scuzați-mă!
Bună! Mă ajutați, vă rog?
Slavă Domnului că sunteți aici. A dat buzna înăuntru.
- Dle! - O clipă!
Arhivă camere de securitate
E înăuntru.
- Ieși de acolo! - Stai puțin.
Haide!
În regulă, amice. Ieși de acolo!
Da, numai puțin!
Stai puțin.
Bine, amice, destul.
- Ieși de acolo! - Ies imediat.
- L-ai găsit? - Sarah, ascultă.
Sarah, ți-am trimis o poză.
- Te-ai uitat la ea? - O, Doamne! Ce?
Sarah, uită-te la poză.
- Intrăm. - Lăsați-mă un pic!
Doamne!
- Îl cunoști? - Nu!
- Nu mișca! - Cel care l-a luat pe Gil nu e tatăl lui.
Ce naiba?
Nu, băieți!
Potoliți-vă, nu e dimineață.
E Colter.
Bună, Colter. Da?
- E la închisoare. Da, stai așa. - Ce?
- Mă ocup eu. Stai să iau un pix. - Pentru ce?
Bine? Da.
Avem un avocat care poate merge în nord-vest?
- În seara asta? - Normal.
Stai așa, Colter, te ajut.
- Nu, rezolv. - Nu.
Bine, mai vrea unul.
Agenta Amini, nu?
E o reacție exagerată.
- M-am încins puțin. - Te-ai opus arestării.
M-am opus? Nu m-am opus arestării.
Mi-era ciudă. Am fost cam iritat.
Spre dreapta, te rog.
Asta după ce ai intrat prin efracție în Burger Bin.
Nu am intrat prin efracție. Asta are o conotație negativă.
Spre stânga.
Lucrez cu o familie ca să găsesc un copil dispărut.
Asta spui tu. Vânezi recompense, nu? Ești mercenar?
Nu. Prefer termenul „recompensist”.
Există termenul?
Uită-te la filmarea găsită de mine.
Băiatul ăla credea
că se întâlnește cu taică-său. Nu era tatăl.
Trebuie să găsim omul din clip!
Scuze, îmi dai instrucțiuni?
Părea că îmi dai instrucțiuni.
Ba nu. Da, poate...
Suntem în criză de timp.
De ce îți pasă?
Ai găsit caseta, nu?
Deci, dacă și când copilul e salvat,
informația îl poate readuce în siguranță.
- Da, și? - Și îți primești banii.
De asta îți pasă, nu?
Hai să mergem!
Când pot cere cauțiune?
Când statul aduce acuzații. Joi, poate.
Joi?
Bine. Mulțumesc, Sam. Nu, înțeleg.
Nu, mersi, Frank. Îmi pare rău pentru asta.
- Frank Davis nu poate s-o facă? - E mort.
Era Frank Junior.
Reenie! Ce mai faci?
Da, ai ghicit. Colter.
Stai așa, Reenie. O clipă!
- Ce e cu tine? - N-o putem trimite pe Reenie.
- Colter o să ne omoare. Hai! - Poftim? De ce?
E grozav, Reenie. Verifică e-mailul în cinci minute, bine?
În regulă. Pa!
Serios, o să ne omoare.
Doamne!
- Reenie! - Nu.
- Ce? - Nu vorbi cu mine!
Nu ești avocata mea?
Mă numesc Reenie Greene.
Reprezint narcisistul patologic din celula de colo.
Ar trebui să-l scot, dar sincer, nu știu ce să zic despre asta.
- Reenie! - Taci!
Eu și idiotul ăsta chipeș
ne cunoaștem de multă vreme.
Dar ultima dată când l-am văzut
am străbătut țara până în minunatul Akron, Ohio,
unde l-am scăpat de acuzația de manipulare a martorilor,
ceea ce, poate nu știi, nu e tocmai un caz pentru avocați începători.
Și apoi s-a întâmplat ceva.
A fost altfel.
Am fost la cină, vinul a curs... Știi cum e.
Ești un om de lume.
Ghici cine a șters-o noaptea ca un băiat vinovat din frăție?
Pot să adaug un pic de context?
Nu! Asta a fost după ce i-am spus foarte clar,
când încă eram îmbrăcați, că are de-a face
cu o afurisită de clasă, la nivel de Harvard,
nu vreo dulcică din provincie cu ochi de căprioară.
Reenie, aveam de lucru.
O femeie fusese răpită din spital.
- Taci! Așa... - Îmi moare telefonul
- ...și sunt blocat... - Bine, poate o să plec.
Nu, Reenie. Așteaptă!
Îmi pare rău. Îmi cer scuze.
Nu sunt acceptate.
Nu-mi obții o audiere?
Tocmai am venit de la audiere.
- Ce? - Fostul iubit al verișoarei mele Angela
lucrează la Curtea Superioară Klamath
și ne-a introdus azi-dimineață...
Deci sunt liber?
Te anunț data procesului.
Ar trebui să fiu în oraș cel puțin două zile.
- Vrei să trec? - Doamne, nu!
Mă duc la Muzeul Forțelor Aeriene din Pine Grove
să iau ceva haios pentru tata. Am fost copil din Forțele Aeriene.
- Am crescut în baze din toată lumea. - Nu știam asta.
Da, de ce ai ști? Nu m-ai întrebat niciodată.
Nu mă ignora, Colter. Trebuie să știi ceva...
Ai ieșit. Cum ai ieșit?
Ai văzut clipul de la fast-food?
L-am văzut. Da.
Ai dreptate. Răpitorul nu e Eddie Brown.
- L-ai dat în urmărire... - L-am dat în urmărire.
Bun. Și bicicleta lui Gil?
Era într-un tomberon pe Lincoln. Căutăm amprente.
- Și familia? - Pardon?
Ați trimis un polițist acasă?
Ca să vă asigurați că sunt în siguranță?
Mai au un copil.
Nu. Da, ar fi drăguț.
Sunt surprinsă.
Surprinsă că sunt bun la asta? Fiind doar un mercenar?
Sincer, sunt surprinsă că îți pasă.
Știu tot ce gândești acum.
Ai grijă. Asta e tot ce spun.
Omule, te-am sunat de o mie de ori. Credeam că e important.
- Am fost închis. - Ceva distractiv?
Am intrat într-un fast-food și m-am baricadat în birou.
Pare genul tău.
L-ai găsit pe Eddie Brown?
Da. Ascultă aici. Tipul nu avea cum să ia copilul.
Mi-am dat seama.
Cineva se dă drept el. Cineva care îl cunoaște a păcălit copilul.
Corect e „îl cunoștea”.
- Ce? - Cineva care îl cunoștea.
Edward Brown e mort de șase luni.
Nu ne place termenul „popas”, dle Shaw.
E un centru rezidențial de reintegrare.
Oamenii sunt aici pentru că statul spune că trebuie să fie,
e o condiție a eliberării lor.
Domnilor? Un vizitator.
Eddie? Da, toată lumea îl știa pe Eddie.
Tipul a petrecut destul timp aici. Îi spuneam „Primarul”.
Primarul de Nicăieri.
Îmi amintesc ultima lui plecare.
A spus că nu se mai atinge de nimic.
Trei zile mai târziu, era mort de supradoză.
Și el?
El este Jack Horvath. Urât tip!
- Îl știe pe Eddie? - Am spus că toată lumea îl știa.
Acest Jack Horvath ar putea să vrea să-i răpească fiul lui Eddie?
S-a dat drept Eddie, apoi a răpit copilul.
Sunt banii ăia nenorociți.
Hei!
- Da, așa e! - Da.
Ce bani?
E o poveste pe care îi plăcea să o spună.
Din când în când, începea cu asta.
Cum că, atunci când se întoarce în stradă,
se duce să dezgroape banii.
Îl provocam: „Ce bani?”
A spus că are două sute de mii dintr-o afacere cu droguri.
A îngropat banii în... Unde zicea?
Pădurea statală Sun Pass. O pajiște, ceva.
- Da. - Dar nu există banii.
Da, dar a zis că i-a îngropat într-un loc special,
nu o să uite niciodată unde,
fiindcă a fost acolo în cea mai bună zi din viața lui,
cea în care și-a dus băiatul cu cortul.
Stațiile de monitorizare arată camioneta intrând în Sun Pass la 16.45.
Se presupune că e încă acolo cu Gil, căutând banii îngropați.
Poliția statală e gata să meargă după băiat.
Sun Pass trebuie să aibă vreo 8.000 de hectare.
- Cum îl găsiți? - Avem elicoptere.
Avem destui oameni antrenați.
- O să-l găsim. - Nu.
Demonstrația de forță e greșită.
E cunoscut ca violent și instabil.
Până acum, e epuizat și confuz.
Tu cine ești? Cine e?
- E... recompensist. - Ce anume?
Nu încolțești un animal periculos. Dacă dați buzna înarmați,
nu se știe ce o să facă tipul.
Mă duc acolo, îi iau urma discret,
îl scot pe Gil din pericol
fără riscul inutil al unui răspuns armat.
Nu știi unde sunt.
Cred că știu. Știi unde e asta?
- Da. - Bine, stai așa.
Nu luăm nicio decizie
pe baza informațiilor unui vânător de comori.
Nu am fi ajuns atât de departe dacă nu era Colter.
- Nu-i așa? - Așa e.
Putem să facem cum zice?
Ai două ore.
Niciun minut în plus.
Deci, trebuie să știu.
Cum ajunge cineva vânător de recompense?
E o viață stabilă. Toată lumea caută ceva.
Așa zici?
Asta e replica ta deșteaptă și fermecătoare când cineva întreabă.
Dar de fapt nu răspunde la întrebare, nu?
Zău, de ce să-ți petreci viața pe drum rezolvând problemele unui străin?
Copilăria mea a fost neobișnuită.
Ambii părinți au fost profesori la Berkeley,
până când a avut loc un incident cu tatăl meu.
Nu era ceva de explicat unui copil.
Așa că ne-a dus să trăim în sălbăticie.
La o cabană.
Era un complex, de fapt, lângă Pădurea Națională Sierra.
A fost o aventură.
Și tatăl meu, nu știu, a început să vorbească
despre oamenii care voiau să-l prindă.
Zicea că trebuie să fim toți pregătiți.
Ne-a învățat să luăm urma,
să vânăm.
Ne-a învățat să ne cățărăm într-un loc numit Crestătura Diavolului.
Și, într-o seară, mama era plecată.
Aveam 15 ani. Russell tocmai împlinise 18 ani.
Sora mea, Dory, avea nouă ani.
Trebuie să plecăm. Acum!
- Vin. - Cine vine?
- Să mergem. - Unde mergem?
Luați-vă bagajele, știți ce aveți de făcut.
- Dar mama nu e aici. - O să ne găsească, scumpo.
Nu putem pleca fără mama.
Nu mă contrazici niciodată!
Hei, las-o!
Tată!
Îmi pare rău.
Sunt atât de prost! Pe mine mă vor.
- Plec eu. - Tată!
Tată, așteaptă!
- Tată! - Lasă-l să plece, Colter.
Nu!
E mult mai bine dacă nu se mai întoarce.
Starea lui se înrăutățește. Știi bine.
Ne-ar fi mai bine dacă ar muri.
Cum poți spune asta?
Bine. Rămâi aici cu Dory. Mă duc eu după el.
Mama a ajuns acasă după o oră.
Încă nu se întorseseră, așa că am ieșit să-mi caut tatăl.
Dar nu l-ai găsit.
Era întuneric și erai doar un copil,
în ciuda antrenamentului cu el, nu ai dat de el și a dispărut.
Și de asta ți-ai petrecut restul vieții
ajutând alți oameni să găsească ce au pierdut.
Nu, am făcut-o.
L-am găsit.
- Colter... - Am ajuns.
Pe drum în sus, cam doi kilometri.
Hei, Colter!
Ai grijă.
Gil.
Eu sunt Colter. Ai tăi m-au trimis.
M-au trimis să te duc acasă în siguranță, bine?
- Pe bune? - Da.
- Mâinile sus! Aruncă arma! - Da.
- În genunchi. - Tu ești Jack, nu?
- E în regulă. Ești bine? Eu sunt bine. - Da.
Mâinile la ceafă. Fă-o!
Știu ce simți. Ești supărat, nu?
Puștiul te aduce aici să-ți arate
un loc special unde Eddie a îngropat banii.
Sapi de câteva zile, nu?
Începi să înțelegi adevărul. Nu există banii.
Ai făcut toate astea degeaba.
- Cine naiba ești? - Nu sunt din poliție.
Asta e cel mai important.
Asta e răpire.
Știi, nu? În plus, folosești o armă la comiterea unei infracțiuni.
Dacă ești prins, nu mai vezi niciodată lumina zilei.
Dar am o veste bună.
Polițiștii mi-au dat două ore înainte să ia cu asalt parcul.
Acum o să mă uit la ceas.
Bine? În regulă.
E în regulă, Jack.
Stăm bine. Avem jumătate de oră.
Și?
Iată planul. Îmi dai cheia de la cătușe.
Îl iau pe Gil și tu pleci naibii de aici înainte să vină cavaleria.
- Am nevoie de ostatic. Nu am altceva. - Și dacă e rănit?
Jack, dacă moare? O să vorbim de crimă. Haide!
Dă-mi cheia și pleacă, mai ai jumătate de oră.
Crezi că aș putea să scap?
Cred că dacă pleci acum
ai cinci până la zece la sută șanse de reușită.
Dar, dacă apare poliția, Jack,
și ai o armă îndreptată spre capul puștiului,
ai 100% șanse să ajungi în arest.
Sau, mai rău, în pământ.
Hai. Dă-mi cheia.
Haide!
Bine.
- Ești bine? - Da.
Bine, hai să te scoatem de aici.
Ticălosul!
- M-ai păcălit. - Stai așa. Ce?
Aveam o jumătate de oră!
- Ești bine? - Da.
Ține-te bine.
Rămâi culcat.
Ieși cu mâinile ridicate.
S-a terminat, Jack.
E gata.
Da, știu.
- Rămâi culcat! - Am nevoie de întăriri.
Ești bine?
- Da. - Da.
O să fie bine.
O să dureze ceva.
Trebuie să vină cu elicopterul sau să aducă bărci.
Înseamnă cam o jumătate de oră.
Asta dacă nu cade camioneta.
Înoți bine?
- Așa și-așa. - Așa și-așa.
Așa și-așa e bine.
Sunt un înotător destul de bun. Chestia e că am fost împușcat.
Pierd sânge, ceea ce înseamnă că pierd multă putere.
În curând o să-mi fie imposibil să înot,
- ...așa că, dacă ne dăm drumul acum... - Să ne dăm drumul?
Dacă ne dăm drumul acum,
avem cam 95% șanse să înotăm până ajungem în siguranță.
Cu cât așteptăm mai mult, cu atât șansele sunt mai mici.
Ai încredere în mine?
- Bine. - Bine.
Ne dăm drumul la „trei”.
- Trebuie să ai curaj. - Bine.
Unu, doi, trei.
SPITALUL REGIONAL JEFFERSON
Eram agitat, bine?
Îmi pare rău că ai fost capsat.
Și puștiul care era să fie ucis?
Îți pare rău de el?
Salut!
Bună.
Sunt pentru tine.
- Îi meriți, Colter. - Mulțumesc.
De fapt, am venit să văd ce face Gil.
Ce mai faci, amice?
Tatăl meu e mort.
Da, așa e.
Și al meu, de fapt.
Ai ceva ce eu nu am avut. Un tată vitreg dat naibii.
Pe cinste. Scuze.
Un tată vitreg pe cinste! Ai mulți oameni buni în jurul tău.
Bazează-te pe cei pe care îi ai.
- O să fii bine. - Mulțumesc.
- Bună! - Ești un tip norocos.
Orice ai făcut în cazul ăsta, localnicii nu-ți mai vor capul în țeapă.
Ești liber.
Asta e o veste grozavă.
- Ascultă, Reenie, vreau să spun... - Scutește-mă, scumpule!
Știi care e problema cu tine, Colter Shaw?
Ești al naibii de interesant,
și cea mai mare parte a muncii mele nu este.
Asta, prietene, este problema cu tine.
- Mulțumesc. - Zi-le iubitoarelor de câini
că data viitoare sunt prima pe listă.
Nu mă las. Trebuie să auzi ce am de spus.
Bine, e rândul tău.
- Rândul meu pentru ce? - Povestea provenienței.
Cum devine polițistă o femeie ca tine?
- Ce e? - Taci din gură.
Ce s-a întâmplat?
Am ajuns prea târziu. Cineva a adoptat-o deja pe Pawla.
Nu e păcat?
Știi ce? Nu jubila, Teddi. E ceva răutăcios.
Doamne!
- Nu se poate! - Ești o belea. Se vede.
Doamne!
- Te iubesc atât de mult! - Și eu te iubesc!
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Sunt prea mulți câini. - Nu.
- Nu există așa ceva. - Ia uite!
Am ceva pentru băiatul nostru.
Cine e prietena ta?
Stai așa.
Ascultă...
Știu.
În regulă. Ce avem?
Dr. Sam Lookingbill,
cardiolog de 42 de ani și tată a trei copii,
a dispărut luni de la clinica lui din Colorado Springs.
Tată!
Russell! Ce ai făcut?
Colter.
Aș vrea să fi știut când vii.
Mamă.
Ce s-a întâmplat?
A sunat Russell.
Ai vorbit cu fratele tău?
Nu, l-am ignorat. N-o să renunțe.
Mă întrebam dacă te-a căutat și pe tine.
Nu.
A spus că trebuie să știu ceva.
Mamă, dacă știi ceva despre Russell sau tata,
vreau să-mi spui.
Și eu vreau să ai încredere în mine.
Blochează numărul. Ignoră-l.
- Mamă. - Colter, ascultă-mă!
Ți-am cerut foarte puține de-a lungul anilor.
Las-o așa.
Spre binele tuturor.
Las-o așa!
Acum hai înăuntru să mănânci ceva.
Presupun că nu poți să rămâi peste noapte.
Trebuie să ajung în Colorado Springs.
Da.
Subtitrarea: Anca Tach