Du kommer til å overleve.
Hører du meg?
Det kommer til å gå bra.
Beinet mitt gjør veldig vondt.
Ja, det gjør det nok.
Men hør her. Jeg mener det.
Alt ordner seg.
Black Rock-ørkenen i nordvestre Nevada
Herregud. Jeg fryser sånn.
Ja, det gjør du nok.
Jeg begynner å bli kald selv.
Du har vært her ute lenger enn meg.
Pulsen din er dobbelt så rask. Du heter Jessica, ikke sant?
- Jesse. - Jesse!
Det er et bra navn. Jeg heter Colter.
- Hei. - Hei.
Jesse, det jeg tror vi har å gjøre med her,
er et godt, gammeldags tilfelle av mild nedkjøling.
Jeg hadde en venn som het Jesse da jeg var liten.
FØRSTEHJELPSSKRIN
Men han var en gutte-Jesse, ikke en jente-Jesse.
Dessuten var han geit.
- Geit? - Ja.
Jeg hadde en merkelig barndom.
- Herregud! - Greit.
Nei, ikke se på beinet ditt.
Se på meg.
Det jeg trenger, er at du ikke får panikk.
Det ene faren min lærte meg, bortsett fra å spore dyr og mennesker,
og slik fant jeg forresten deg, var å overleve.
Og du overlever
ved å ta raske, smarte beslutninger, og ved å beholde roen.
Du lar aldri panikk ta styringen.
Ikke se på beinet ditt. Se på meg.
Lukk øynene, hvis du må. Trenger du det?
- Ja. - Greit.
Kan vi bare bli her?
Bli her?
Ja, jeg antar vi kan bli her.
Vi kan vente på at en redningspatrulje flyr deg ut herfra på båre.
Forsiktig. Sånn ja.
Denne lille utflukten din var litt utenfor allfarvei.
Så jeg tror vi snakker om kanskje fem timer, fire, i beste fall.
I mellomtiden blir den milde nedkjølingen mindre og mindre mild.
Så hvis vi blir værende, anslår jeg overlevelsessjansen, med beinet intakt,
til 15-20 %.
Men, Jesse.
Hvis du lar meg stabilisere skaden din og bære deg forsiktig ut herfra,
blir sjansen for deg og beinet anselig større.
- Gjør den? - Ja, jeg snakker om 90-95 %.
- Jeg løfter deg opp. - Ja vel.
- Sånn. - Greit. Takk.
Du kommer til å overleve. Alt ordner seg.
- Jeg kommer til å overleve. - La oss få deg hjem!
Greit.
- Jeg sa det var for risikabelt. - Ja.
Jeg sa hun ikke var klar for en flere dagers tur.
Det er ikke nok forsyningssteder.
- Men Jesse er... - En råtass.
Hun er en modig råtass som havnet litt ut av kurs.
Kan skje den beste.
- Vet ikke hvordan jeg gjør gjengjeld. - Dusøren holder.
Jeg tror det var 50 000?
Ja. Selvsagt.
Kontanter er alltid velkomne.
Jeg tar også sjekker. Venmo, hvis det er enklere.
Jeg må bare sjekke med Jesses foreldre.
Dusøren var min idé, men de sa de ville dekke det,
hvis og når noen fant henne.
Som vi diskuterte, Derek, blir en dusør en bindende kontrakt
når oppdraget er utført. Jesses foreldre, sa du?
La oss ringe dem.
VELMA OG TEDDI ringer...
Hei, det gikk fort.
Noen ganger er gudene med oss, Velma.
Hvordan går det i Denver?
- Innkasserte du? - Ja, jeg innkasserte, Teddi.
Kontant?
Visa.
Jeg sa jo at kredittkort snyter oss med gebyrene.
La ham være. Han reddet nettopp livet til en jente.
Vet det. Veldig stolt og sånt. Visa.
Se bort, damer.
Gi deg.
Setter av tusen til vedlikehold.
Det er 1600 mil siden sist service.
- Bilen kjører bra. - Ja.
Fordi jeg sender den på service.
Nei. Absolutt ikke.
- Jeg sa vi ikke kan... - Hun er omplassert og heter Pawla.
- PAW-la, skjønner du? - Vi trenger ikke flere hunder.
- Det er for mange hunder. - Kan det bli for mange hunder?
Damer, har dere en ny jobb, eller hva?
- Jobber med saken. - Greit.
Du, Colter.
Noen ringte etter deg. Det gjaldt ikke en jobb.
Han sa han var en gammel venn fra...
- Hva var det? - Devil's Notch.
- Devil's Notch, det stemmer. - Ja.
Vil du ha nummeret? Det er 682-555...
- Ringte han dere? - Ja.
Han hadde prøvd deg, men du svarte ikke.
Sa du hvordan han kan finne meg?
Gi deg. Du kjenner meg bedre enn som så.
Hvis han ringer igjen, ikke svar.
Noen er i dårlig humør.
682-555-0125 - 3t siden - tapt anrop 11t siden - tapt anrop
- Hallo? - Har du en penn?
Tjue tusen tilbys for informasjon som fører til sikker retur
av Gilbert Brown, 14 år.
Antatt å være sammen med faren, Edward Brown.
Sist sett fredag morgen
utenfor familiens hjem, i Klamath Falls i Oregon.
Dusøren tilbys av moren og stefaren,
Sarah og Mark Riley.
- Ikke ta det ille opp, men... - Dere får mange spørsmål om dusøren.
Én sa at Gil er tilbake på hjemmeplaneten sin.
- La meg gjette. Han ville ha pengene. - Ja.
Slik er ikke jeg.
Jeg er profesjonell. Dette er mitt levebrød.
Jeg tjener dusører utstedt av politiet eller borgere.
Er ikke det en uvanlig jobb?
Det er faktisk en stabil jobb. Alle leter etter noe.
Høres kult ut.
Veldig kult, faktisk.
Så jeg krever ingen avgifter, ingen kostnader,
og en dusør blir en bindende kontrakt kun ved fullført jobb.
Høres det bra ut?
Greit.
Dere sier Gil er hos sin biologiske far?
Ja, men Eddie er ikke en del av Gils liv lenger.
Vi ble skilt da Gil var fem,
og vi har ikke hatt kontakt med ham siden.
- Ingen? - Nei. Null kontakt.
Null.
- Spør Gil etter ham? - Ja, selvsagt.
Men vi sier sannheten.
Vi vet ikke hvor Eddie er eller hva han gjør.
Livsstilen hans er ikke noe Gil trenger å bli utsatt for.
Jeg var ikke gift med en morder eller noe.
Det var bare mye dop og småtyverier.
Kjenner du til JUUL? Vape-butikkene?
Eddie satt inne i seks måneder for å ha ranet en.
Slike ting.
Om dere ikke har kontakt, hvordan vet vi han er med Eddie?
Gil og stebroren deler rom.
Ja. Han dro kjempetidlig på fredag på sykkelen sin.
Jeg hørte ham våkne, så jeg spurte hvor han skulle.
Han sa han ville se meg på skolen og skulle spise frokost med faren sin.
Den biologiske faren.
Gil har alltid hatt en sprø idé om sin biologiske far.
Jeg har prøvd å være en god far for ham.
- Du er en god far, Mark. - Men ikke den han vil ha.
Sarah hjelper deg med alt du trenger.
- Er du klar? - Ja.
Så hvordan fungerer dette? Hva er det første du gjør?
Sarah... Kan jeg kalle deg Sarah?
Så klart.
Fortell meg først hvorfor du lyver.
- Lyver? Mr. Shaw... - Colter, er du snill.
Colter, jeg vet ikke hvilken løgn du snakker om.
Du sa du ikke hadde snakket med Eddie siden skilsmissen.
Du sa han ble arrestert for ran av en JUUL-butikk,
men JUUL eksisterte ikke for ni år siden.
Jeg legger merke til ting. Det er jobben min. Kan vi se på Gils rom?
Ja, det er her oppe.
Jeg snakker med Eddie.
Ikke mye, men av og til.
For noen uker siden sendte han en e-post og sa han hadde skjerpet seg.
Fått orden på livet.
Han ville snakke med Gil.
- Lot du ham få lov? - Ja.
Gil sier alltid at han savner faren sin sånn.
Ønsket å bli kjent med ham,
så de har sendt SMS-er.
Jeg ante ikke at han ville ta ham.
Sarah.
Det var en campingtur.
Den eneste far-sønn-greia han har klart.
- Kan jeg ta dette? - Ja da.
Har du et nytt bilde av Gil?
Kanskje et skolebilde, og telefonnummeret hans.
Jeg burde fortalt Mark om Eddie, at han ville kontakte Gil,
men jeg var redd.
Du er redd.
Redd for at han skal bli sint? Voldelig?
Herregud, nei.
Redd det vil knuse hjertet hans.
Vent. Jeg henter det bildet.
Du klarer deg, Colter.
Alt ordner seg.
La aldri panikk ta styringen.
Flink gutt.
- Hei! Hva skjer? - Jeg trenger din hjelp.
Bare bra, Colter. Takk som spør.
Bobby, det er et nødstilfelle.
Er det ikke alltid det med deg?
Gjelder en savnet tenåringsgutt. Rømte med sin biologiske far.
Jeg trenger alt du kan finne.
- Du er sen. - Adresser, aliaser, telefonnumre.
- Navnet er Edward Brown. - Fant du ikke noe mer generisk?
John Smith var vel ikke ledig.
Skal du hjelpe eller kjefte?
Jeg prøver å bestemme meg.
Mellomnavnet er Monroe.
Født et sted i Indiana, ifølge eksen hans.
Det kan jeg jobbe med.
Jeg trenger også en SMS-utveksling fra en mobil.
Kan vi gjøre det uten enheten?
Ja, men da havner vi i en juridisk gråsone.
- Det vil koste deg dobbelt. - Dobbelt?
Må jeg minne deg på at du
ikke ville vært her uten meg?
Du minner meg på det hver gang du ringer.
- Greit, dobbelt. Du er den verste. - Nei, den beste.
Det er derfor du stadig ringer.
Kom igjen, Colter. Ring meg tilbake. Vi må snakkes.
Kom igjen. Vi må stikke! Nå.
Russell.
Vi kan ikke dra uten mamma.
- Du motsier meg aldri! - Du!
Pappa!
Bobby Exley - nå SJEKK E-POST!
Bare hyggelig!
Ok, Eddie, la oss se hva du har å si til ditt forsvar.
Gjett hvem, gutten min? PAPPA?! OMG!
tenkte vi kunne møtes Jaaaa - 100 %
Ikke si det til mamma
Si hvor vi kan møtes GLEDER MEG! BURGER BIN på 4th 18.30
Velkommen til Burger Bin. Hva vil du ha?
Ingenting til meg, takk. Kan du si meg
når dere åpner på hverdager?
Jeg vet ikke.
Vet du ikke når dere åpner?
Vil du ha mat?
Hva med overvåkningskameraet ved leveringsvinduet?
Står ikke det på hele natten?
Jeg vet ikke.
Jeg hjelper en familie med å finne et savnet barn.
Jeg vil gjerne se på det opptaket.
Patty?
Ja? Hei.
Kan denne fyren se på opptakene fra leveringsvinduet?
Det må jeg spørre hovedkontoret om.
Hvor lang tid tror du det vil ta?
Usikker. Unnskyld, hvem er du?
Ikke tenk på det.
Alt i orden. Takk.
Hva skal det være?
Du kan ikke gå inn dit!
Unnskyld meg!
Kan dere hjelpe meg?
Gudskjelov at dere er her. Han braste rett inn.
- Du! - Bare et øyeblikk!
Overvåkingskamera-arkiv
Han er der inne.
- Kom ut derfra. - Vent litt.
Kom igjen.
Kom ut, kompis.
Bare et øyeblikk.
Vent.
Greit, kompis. Lenge nok.
- Kom ut derfra. - Kommer straks.
- Fant du ham? - Hør her, Sarah.
Jeg har sendt deg et bilde.
- Har du sett på det? - Herregud. Hva?
Sarah, jeg må se på bildet.
- Vi kommer inn. - Gi meg et øyeblikk.
Herregud.
- Kjenner du ham? - Nei!
- Bli der. - Mannen som tok Gil er ikke faren hans.
Hva i svarte?
Nei, folkens!
Slapp av. Det er ikke morgen.
Det er Colter.
Hei, Colter. Ja?
- Han sitter i fengsel. Ja, vent. - Hva?
- Skjønner. Henter en penn. - Til hva?
Greit? Ja.
Har vi en advokat vi kan sende til Nordvestkysten?
- Nå i kveld? - Selvsagt.
Vent, Colter, jeg fikser det.
- Jeg fikser det. - Nei.
Greit. Hun vil ha én til.
Hør her, betjent Amini, ikke sant?
Reaksjonen er overdrevet.
- Jeg ble litt opprørt. - Du motsatte deg arrestasjon.
Nei, jeg motsatte meg ikke arrestasjon.
Jeg ble bare litt sur.
Snu deg til høyre, takk.
Dette var etter at du brøt deg inn.
Jeg brøt meg ikke inn. Innbrudd høres så negativt ut.
Snu til venstre.
Jeg jobber med en familie for å finne et savnet barn.
Det sa du. Du innkasserer dusører, ikke sant? En leiesoldat?
Nei. Jeg foretrekker "dusørist".
Er det et ord?
Se på opptaket jeg fant.
Gutten trodde
han skulle møte faren sin. Var ikke faren.
Vi må finne mannen på den videoen.
Unnskyld, gir du meg instruksjoner?
Det hørtes ut som du ga meg instruksjoner.
Nei da. Jo, kanskje...
Tiden er avgjørende.
Hvorfor bryr du deg?
Du fant opptaket, ikke sant?
Så hvis og når barnet blir reddet,
fører informasjonen til en trygg retur.
- Ja, og? - Så du får pengene dine.
Det er vel det du bryr deg om?
Kom igjen.
Når kan jeg kausjonere?
Når siktelsen er tatt ut. Kanskje torsdag.
Torsdag?
Greit. Takk, Sam. Nei, jeg skjønner det.
Nei takk, Frank. Så leit.
- Kan ikke Frank Davis? - Han er død.
Det var Frank junior.
Reenie! Står til?
Ja, du gjettet det. Colter.
Vent, Reenie. Et øyeblikk!
- Hva feiler det deg? - Vi kan ikke sende Reenie.
- Han dreper oss. - Hva? Hvorfor det?
Det er flott, Reenie. Sjekk e-posten din om fem minutter.
Greit. Ha det.
Han kommer til å drepe oss.
Herregud.
- Reenie! - Nei.
- Hva? - Du får ikke snakke med meg.
Du er min advokat.
God morgen. Jeg er Reenie Greene.
Jeg representerer den patologiske narsissisten i cellen der borte.
Jeg skal få ham ut, men jeg vet ikke hva jeg mener om det.
- Reenie. - Ikke snakk.
Vi har kjent hverandre i mer enn noen år nå,
denne kjekke idioten og jeg.
Men sist jeg så ham,
hadde jeg reist tvers over landet til vakre Akron i Ohio,
hvor jeg klarte å argumentere ham ut av en vitnemanipulerings-anklage,
som ikke akkurat står forklart i håndboken for skrankeadvokater.
Og så skjedde det noe.
Det var annerledes.
Vi gikk ut på middag, vinen fløt... Du vet hvordan det er.
Du er en verdensmann.
Men gjett hvem som snek seg ut om natten som en skyldig skolegutt?
Kan jeg forklare sammenhengen?
Nei. Dette var etter jeg sa klart ifra,
mens begge fortsatt var påkledd, at det var en førsteklasses
kjerring på Harvard-nivå han hadde med å gjøre,
ikke en storøyd landsbyjente.
Jeg hadde jobb, Reenie.
En kvinne ble bortført fra sykehuset.
- Klapp igjen. Der. - Mobilen var utladet
- og jeg satt fast... - Kanskje jeg skal gå.
Nei, Reenie. Vent.
Unnskyld. Beklager.
Ikke akseptert.
Gir du meg ikke en høring?
Jeg kom nettopp fra høringen.
- Hva? - Eksen til min kusine Angela
er kontorist for en dommer i Klamath høyesterett,
og hun fikk oss inn i morges...
Så jeg er fri?
Jeg gir beskjed når det er rettsmøte.
Jeg er i byen i et par dager.
- Skal jeg stikke innom? - Herregud, nei.
Jeg skal på flyvåpenmuseet i Pine Grove
og kjøpe noe gøy til pappa, for jeg var militærbarn.
- Vokste opp på baser over hele verden. - Det visste jeg ikke.
Nei, hvorfor skulle du det? Du spurte aldri.
682-555-0125 - Ikke ignorer meg, Colter. Det er noe du må vite...
Du er ute. Hvordan er du ute?
Så du opptaket fra leveringsvinduet?
Ja.
Du har rett. Kidnapperen er ikke Eddie Brown.
- Du etterlyste... - Jeg etterlyste fyren.
Bra. Og sykkelen til Gil?
Lå i en søppelcontainer på Lincoln. Vi sjekker fingeravtrykk.
- Hva med familien? - Unnskyld?
Har du sendt en betjent hjem til dem?
For å sjekke at alle er bekvemme og trygge?
De har et barn til.
Nei. Ja, det hadde vært snilt.
Jeg er overrasket.
Overrasket over at jeg er god? Siden jeg bare er leiesoldat?
Jeg er overrasket over at du bryr deg.
Jeg vet alt du tenker akkurat nå.
Bare trå forsiktig. Det er alt jeg sier.
Jeg har ringt tusen ganger. Trodde dette var viktig.
- Jeg var i fengsel. - For noe gøy?
Brøt meg inn på et gatekjøkken og barrikaderte meg på kontoret.
Høres riktig ut.
Fant du Eddie Brown?
Ja, men han kan ikke ha tatt gutten.
Det skjønte jeg.
Noen utgir seg for å være ham. En som kjenner ham godt nok.
Rettelse: "kjente".
- Hva? - En som kjente ham godt nok.
Brown har vært død i seks måneder.
Vi liker ikke uttrykket "rehabiliteringssenter".
Det er et overgangshjem.
Disse mennene er her fordi staten sier de må være det,
som et løslatelsesvilkår.
Mine herrer? En gjest.
Eddie? Ja, alle kjente Eddie.
Han tilbrakte nok tid her. Vi kalte ham ordføreren.
Ordføreren av Ingensteds.
Jeg husker sist han sjekket ut herfra.
Han sa han aldri skulle røre noe igjen.
Tre dager senere døde han av en overdose.
Hva med ham?
Det er Jack Horvath. Fæl fyr.
- Kjente han Eddie? - Jeg sa jo alle kjente Eddie.
Noen grunn til at Jack Horvath skulle kidnappe Eddies sønn?
Han utga seg for å være Eddie, så tok han gutten.
Det er de jævla pengene.
Å ja.
- Ja, det stemmer. - Ja.
Hvilke penger?
En historie han likte å fortelle.
Av og til snakket han om det.
At når han omsider kom seg ut,
skulle han grave opp pengene sine.
Vi ertet ham og sa: "Hvilke penger?"
Han sa at han hadde noen hundre tusen fra en narkohandel.
Han hadde begravd pengene i... Hvor var det?
Sun Pass statsskog. En eng der oppe.
- Ja. - Men det finnes ingen penger.
Nei. Men han sa han begravde dem på et spesielt sted
han aldri ville glemme,
fordi han hadde vært der på sitt livs beste dag,
på campingtur med sønnen.
Overvåkingsstasjonene viser Horvaths bil ankomme Sun Pass kl. 16.45 på fredag.
Han er nok fortsatt der oppe med Gil og leter etter pengene.
Politiet er klare til å hente ut sønnen din.
Sun Pass må være 80 000 mål.
- Hvordan finner dere ham? - Vi har helikoptre.
Vi har nok av trente betjenter.
- Vi finner ham. - Nei.
En maktdemonstrasjon er feil trekk.
Han har en historie med vold og ustabilitet.
Han er utslitt og forvirret nå.
Hvem er du? Hvem er dette?
- Han er dusørist. - Hva for noe?
Man trenger ikke et farlig dyr opp i et hjørne,
da vet ingen hva han gjør.
Jeg går inn og sporer dem i det skjulte.
Jeg skal få Gil ut av fare
uten unødvendig risiko med væpnet aksjon.
Du vet ikke hvor de er.
Jo, det tror jeg faktisk. Vet du hvor dette er?
- Ja. - Vent nå litt.
Vi tar ingen avgjørelser
basert på bidrag fra en dusørjeger.
Vi hadde ikke kommet så langt uten Colter.
- Ikke sant? - Jo.
Kan vi gjøre det på hans måte?
Du får to timer.
Ikke ett minutt til.
Jeg lurer på noe.
Hvordan blir man dusørjeger?
Det er et fast levebrød. Alle leter etter noe.
Det er det du sier, ikke sant?
Det er din smarte, sjarmerende replikk du bruker når noen spør.
Men den besvarer vel egentlig ikke spørsmålet?
Kom an. Hvorfor bruke livet på å løse fremmedes problemer?
Barndommen min var uvanlig.
Begge foreldrene mine var professorer på Berkeley,
til det skjedde noe med faren min.
Ikke noe som ble forklart for et barn.
Så han tok oss med for å leve under radaren.
I en hytte.
Faktisk et bygningskompleks ved Sierra nasjonalpark.
Det var et eventyr.
Men faren min begynte
å snakke om folk som var ute etter ham.
Om at vi måtte være forberedt.
Han lærte oss å spore
og jakte.
Han lærte oss friklatring på et sted han kalte Devil's Notch.
Og én kveld var mamma ute.
Jeg var femten, Russell hadde akkurat fylt 18.
Søsteren min, Dory, var ni.
Vi må dra. Nå, folkens.
- De kommer. - Hvem kommer?
- Kom igjen. - Hvor skal vi?
Hent koffertene. Dere vet hva dere gjør.
- Men mamma er ikke her. - Hun finner oss.
Vi kan ikke dra uten mamma.
Du motsier meg aldri!
Vekk fra henne!
Pappa!
Beklager.
Jeg er så dum. Det er meg de er ute etter.
- Jeg drar. - Pappa!
Vent, pappa!
- Pappa! - La ham gå, Colter.
Nei!
Det er best om han aldri kommer tilbake.
Han begynner å bli verre, det vet du.
Det er bedre for oss om han dør.
Hvordan kan du si det?
Du blir her sammen med Dory. Jeg finner ham.
Mamma kom hjem en time senere.
De var fortsatt ikke tilbake, så jeg gikk ut for å finne pappa.
Men du fant ham ikke.
Det var mørkt og du var bare et barn,
og trass i all opplæringen han ga deg, kunne du ikke spore ham, og han forsvant.
Derfor har du brukt resten av livet på
å hjelpe andre å finne det de mistet.
Jo.
Jeg fant ham.
- Hei, Colter. - Vi er her.
Cirka halvannen kilometer bortover veien.
Du, Colter.
Vær forsiktig.
Gil.
Jeg er Colter. Sendt av foreldrene dine.
Sendte meg for å få deg trygt hjem.
- Skal du? - Ja.
- Opp med hendene! Vekk med pistolen! - Ja.
- Ned på kne. Nå. - Du er Jack, ikke sant?
- Alt i orden? Det går bra. - Ja.
Legg hendene bak hodet. Gjør det.
Jeg vet hva du føler. Du er forbanna, ikke sant?
Ungen får deg med hit for å vise deg
et spesielt sted hvor Eddie gravde ned pengene.
Du har gravd her i noen dager nå, ikke sant?
Sannheten begynner å gå opp for deg. Det finnes ingen penger.
Du gjorde dette forgjeves.
- Hvem i helvete er du? - Ikke politiet.
Det er det viktige.
Dette her er kidnapping.
Det vet du, ikke sant? Og bruk av våpen i utførelse av en forbrytelse.
Blir du tatt, kommer du aldri til å se dagens lys.
Men her er den gode nyheten:
Politiet ga meg to timer før de stormer parken.
Jeg skal se på klokka.
Ja? Greit.
Det går fint, Jack.
Vi har en halvtime på oss.
Nå?
Her er planen. Du gir meg nøkkelen til håndjernet.
Jeg tar Gil med meg, og du stikker før kavaleriet kommer.
- Jeg trenger ham som gissel. - Hva om han blir skadet?
Hva om han dør? Vi snakker om drap. Kom an.
Gi meg nøkkelen og dra mens du fortsatt har en halvtime.
Tror du jeg klarer det?
Hvis du drar nå,
har du en fem til ti prosents sjanse til å komme deg ut.
Men hvis politiet dukker opp, Jack,
og du sikter på guttens hode,
havner du garantert i varetekt.
Eller verre, under torva.
Kom igjen. Gi meg nøkkelen.
Kom igjen.
Bra.
- Alt i orden? - Ja.
La oss få deg ut herfra.
Jævel.
- Du lurte meg. - Vent. Hva?
Jeg hadde en halvtime!
- Går det bra? - Ja.
Hold godt fast.
Hold deg nede.
Kom ut med hendene i været.
Det er over, Jack.
Det er over.
Det vet jeg.
- Bli nede. - Trenger forsterkninger.
Går det bra?
- Ja. - Ja.
Vi kommer til å klare oss.
Det vil ta litt tid.
De må lande helikopteret, eller få båter på vannet.
Vi snakker om en halvtimes tid.
Hvis ikke bilen glir ut.
Er du flink til å svømme?
- Sånn passe. - Sånn passe.
Sånn passe er greit.
Jeg er flink til å svømme. Men jeg ble skutt.
Jeg mister blod, noe som betyr at jeg mister mye styrke.
Ganske snart blir det umulig for meg å svømme,
- så hvis vi slipper nå... - Slipper?
Hvis vi slipper nå,
gir jeg sjansen til at vi begge svømmer i sikkerhet 95 %.
Jo lenger vi venter, jo lavere blir sjansen.
Stoler du på meg?
- Ja. - Greit.
Vi slipper på tre.
- Du må være modig. - Ja vel.
Én, to, tre.
KLAMATH FALLS REGIONALE SYKEHUS
Jeg ble utålmodig.
Beklager at du ble skutt.
Og hva med gutten som nesten ble drept?
Beklager du det?
Hei.
Denne er til deg.
- Du har fortjent den, Colter. - Takk.
Men jeg kom faktisk bare innom for å se til Gil.
Står til, kompis?
Faren min er død.
Ja.
Min også, faktisk.
Du har noe som jeg ikke hadde. Du har en helvetes stefar.
Helsikes. Unnskyld.
Helsikes stefar. Du har mange gode folk rundt deg.
Len deg på de folkene du har.
- Ha det godt. - Takk.
- Hei. - Du hadde flaks.
Uansett hva du gjorde, vil ikke lokalpolitiet sikte deg lenger.
Du er fri.
Gode nyheter.
- Hør her, Reenie, jeg vil bare si... - Slapp av, kjære.
Vet du hva problemet med deg er, Colter Shaw?
Du er så jævla interessant,
og mesteparten av jobben min er ikke det.
Det, min venn, er problemet med deg.
- Takk? - Bare si til de to gjeterne dine
at neste gang er jeg først på listen.
Jeg går ingen steder. Du må høre hva jeg har å si.
Greit, din tur.
- Min tur til hva? - Opprinnelseshistorie.
Hvordan blir en kvinne som deg politi?
- Hva er det? - Hold munn.
Hva er i veien?
Jeg var for sen. Noen har adoptert Pawla.
Så synd.
Ikke være skadefro, Teddi. Det er slemt.
Herregud.
- Du tuller. - Du er trøbbel. Jeg ser det.
Herregud.
- Elsker deg så høyt. - Og jeg deg.
- Takk. - Greit.
- Det er virkelig for mange hunder. - Nei.
- Det er ikke mulig. - Se på dette.
Jeg har noe til gutten vår.
Hvem er vennen din?
Vent litt.
Hør her...
Vet det.
Greit. Hva har vi?
Dr. Sam Lookingbill,
42 år gammel kardiolog og far til tre,
savnet fra klinikken sin i Colorado Springs siden mandag.
Pappa!
Russell! Hva har du gjort?
Colter.
Skulle ønske jeg visste når du kom.
Mamma.
Hva er det? Hva har skjedd?
Russell ringte.
Snakket du med broren din?
Nei, jeg svarte ikke. Han gir seg ikke.
Jeg lurte på om han hadde kontaktet deg også.
Nei.
Han sa at det var noe jeg måtte vite.
Mamma, hvis du vet noe om Russell eller pappa
jeg bør vite, må du si det.
Og du må stole på meg.
Blokker nummeret og ignorer ham.
- Mamma. - Colter, hør på meg.
Jeg har bedt deg om svært lite oppigjennom årene.
La det ligge.
For alles skyld.
La det ligge.
Kom inn nå, og få deg noe å spise.
Du kan vel ikke overnatte?
Jeg må til Colorado Springs.
Ja.
Oversatt av: Gry Viola Impelluso