Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KROZ KLJUČANICU
Na moj znak...
Kad vidite da se upalio znak za smijeh, zajedno se nasmijte.
Isto vrijedi i za znak za pljesak. Plješćite zajedno.
Jeste li me razumjeli? Mobiteli svima moraju biti utišani.
Svi sjednite na svoja mjesta!
Svatko neka nađe svoje mjesto.
Napravit ćemo stanku za odlazak na toalet, no sad svi sjednite na mjesta.
Tišina!
Počinjemo!
Da? Reci, Juanjo, slušam te.
Zadnje dotjerivanje šminke. Zvuk je provjereno dobar.
U redu, na tvoj znak.
Spremni smo. Krećemo za 20.
Da me tata ovdje vidi, umro bi od srama.
Zašto?
Smatrao je ovo petparačkim programom.
On je volio gledati Iñaki Gabilondo.
U to sam siguran.
Shvaćam...
Iñaki nije mogao doći. Morat ćeš se zadovoljiti sa mnom.
Sve u redu?
Pet, četiri...
Evo vašeg domaćina Sergia O'Kanea!
Dobra večer.
Večeras je s nama vrlo poseban gost.
Damiáne, dobro došao. Drago mi je da si s nama.
Puno hvala. I meni je drago da sam ovdje.
Jesi li spreman reći samo i jedino istinu?
Kad si onaj dan odlazio na posao, nisi znao što te čeka?
Pojma nisam imao.
Koliko si dugo tamo radio?
20 godina.
Gotovo polovicu svog života.
Počeo sam raditi kao pripravnik vrlo rano.
Tata je bio razočaran da sam umjesto fakulteta upisao tehničku školu.
Oduvijek sam bio spretan s rukama pa sam se time i bavio.
Hej, stari! Hvala.
Kako funkcionira svijest?
Um pokreće svijest. To je najveće postignuće evolucije.
Damiáne, možeš li doći u moj ured?
Kad ovo završim. -Ne.
Molim te, odmah.
Damiáne, što se dogodilo?
Damiáne?
Pobogu!
Damiáne!
Vrati se ovamo!
Kamo ideš?
Vrati se ovamo!
Damiáne!
Damiáne, ne budi takav!
Damiáne!
Damiáne, vrati se ovamo! Što ti je? Damiáne!
Tko drži? -Ja.
Siguran si? Poznajući tebe... -Ne budi takav.
Čekaj. Primi ovo. Zalijepimo vrata da nam se ne otvore.
Da ga rastavimo za transport?
Prestar je, nećemo više moći sastaviti. -Težak je kao sam vrag.
To je starinsko puno drvo.
Idemo.
Čekaj me da zatvorim vrata. Odmah se vraćam.
Idemo. Riješimo to.
Ja ću primiti ovdje.
- Budite oprezni. - Naravno. Ne brinite.
- Ti primi ovdje. -Hoću. - Dižemo kad nabrojim do tri.
Jedan, dva, tri!
Stani, okrenut ćemo na stranu.
Ovako. -Držim.
Sad je na strani. Drži.
Drži. -Držim.
Još malo.
Puknut će popola.
Ne puštaj. -Držim.
Prošli smo.
Ovuda.
Jesu li vrata široka? -Nisu.
Ulazimo!
Pazite na kutove. Slijedite me prema gore.
Idemo dalje. -Skinimo vrata.
Možete ga staviti pred ormar. -Pred ovaj? -Da, hvala.
U redu je, spuštaj.
Tako.
Hvala. Mogu li vam nešto ponuditi?
- Da, molim. - Pođite dolje za mnom.
- Stvarno je bilo teško. - Da, jest, ali uspjeli smo.
Hvala. -Nema problema. -Čuvajte se.
Halo?
Hej!
Stigao je. -Odlično.
Tu želiš da stoji? Nije bolje negdje gdje ne smeta drugom ormaru?
Ne.
Već smo o tome razgovarali.
Jesmo, ali ovako blokira cijeli ormar koji sad ne možemo koristiti.
U ovoj kući ima dovoljno mjesta.
Ne sviđa ti se.
Ne znam sviđa li mi se ili ne, ali nije nimalo praktično.
Halo? Je li netko kod kuće? -Bok, tu smo gore!
Isuse!
Ovo je kao u filmu. -Da.
Kao iz horor filma.
Tata.
To je bila samo šala.
María, je li to bila šala ili ne?
María, pusti mobitel.
Da, bila je to šala. Ormar je stvarno lijep.
Razmišljao sam, to možda nije ormar tvog djeda nego samo tako izgleda.
Ne.
María, pogledaj.
Vidiš li ove oznake?
Tu mi je mjerio visinu od moje pete do desete godine.
A ove druge oznake su...
To su oznake moga brata Jorgea.
Idem raditi večeru.
Damiáne, zastanimo da te pitam nešto očito.
Što si osjećao skriven pod krevetom?
Mislim da sam osjećao znatiželju.
Zaintrigiralo me što sam čuo o toj obitelji, o tom paru.
O njima dvoje ili samo o njoj?
Više o njoj.
Jer...
Zašto čovjeku privuče pažnju više jedna nego li druga osoba? Ne znam.
Na neki način, to je bilo kao...
Kao da je već otprije poznajem.
U redu...
Danas sam bila kod psihijatra. -Da?
I?
Promijenila mi je lijek.
To je dobro. Ili?
Nebitno ti je to što ti govorim. -Naravno da mi je bitno.
Što ti je rekla o lijekovima?
Nebitno. Laku noć.
Laku noć.
Možeš li probuditi Maríu? -Mogu.
María, vrijeme je za buđenje.
Požuri, María.
Vidimo se kasnije.
María, požuri. -Stižem.
Ozbiljno? Oprao si suđe?
Da.
Imali su perilicu suđa, ali ja volim prati suđe.
To mi pomaže razbistriti um.
Pomalo si neobičan. Ne?
Ne znam, ali pranje suđa me smiruje,
- smiruje mi um. - Smiruje ti um.
Da.
Halo?
Fede?
María?
O čemu razmišljaš?
O tome kako je njena ruka bila blizu mene,
ali u stvarnosti...
Bili smo u paralelnim dimenzijama.
Bili smo istovremeno tako blizu, a tako daleko.
Osjećao sam se gotovo kao da sam na neki način nevidljiv.
Nevidljiv?
Kao Bog ili kako god to želiš zvati. Ja sam ateist.
Činilo mi se kao da sam iza tankog vela.
Kako si došao na tako neobičnu ideju?
Ne znam. Odjednom sam...
Osjećao sam da sve što se događa,
sve što sam radio, da je bilo s nekim razlogom.
Nije to bila slučajnost.
Osjećao sam i da mi to nismo mogli vidjeti jer smo bili u istoj realnosti,
ali da je netko u drugoj realnosti, s druge strane vela,
mogao jasno vidjeti kamo sve to skupa vodi.
Hej?
Hej.
Hej. -Hej.
Fede?
Jesi li se ti jutros vraćao kući?
Ne. Zašto?
Mislila sam da jutros nisam oprala suđe, a ono je sad čisto.
Mora da ga je oprala María.
María?
Moguće da je ona bila kod kuće.
Ali da je ona oprala suđe?!
Nema šanse.
Ti ga nisi oprala?
Sjećala bih se. -Naravno.
Liječnik je rekao da bi nuspojava lijeka mogao biti gubitak pamćenja.
Moždani je i srčani udar isto potencijalna nuspojava,
- ali vrlo malo vjerojatna. - Svejedno su moguće.
Ne?
Lucía?
Halo! Je li netko doma?
Hej!
Čini li ti se da je ona u zadnje vrijeme malo čudna? -Na koji način?
Čudna je i napeta.
Tinejdžerica je. Što očekuješ?
Čudna je.
Poslušajmo pitanje iz publike.
Nitko nije primijetio da vas nema?
Nitko se nije zabrinuo gdje si?
Ne, moji su roditelji davno umrli. Bio sam im sin jedinac.
Možda neki prijatelj ili...
Ne, nemam prijatelja.
Nemaš prijatelja?
Imam poznanike.
Prijatelji su u biti poznanici, ali nitko to ne želi priznati.
Bio si potpuno sam na svijetu. Nikoga nisi imao.
Jesi li osjećao klaustrofobiju? -Naprotiv.
Nikad se nisam osjećao tako...
Osjećao sam se kao da sam u podmorskom grebenu ili...
Ili kao da sam u svemirskom brodu za Mars
bez kontakta sa Zemljom.
Sigurno ti je bilo teško. -Nimalo.
Upravo me to tješilo noću.
Stvarno? -Da.
Ideja puta na Mars?
Što bi radio na Marsu? Bi li tamo upoznao ljude?
Ne, dovoljno sam ljudi poznavao na Zemlji.
Odlazio sam na Mars kako ne bih s ljudima morao imati posla.
Naravno.
Mislio si da ćeš živjeti u toj kući i da će to biti to?
Ništa nisam razmišljao.
Znam samo da su to bili najsretniji dani mog života.
Idemo, María. -Evo.
Dakle, cijeli si život posvetio proučavanju uma.
Tako je, Iñaki. Kao mali, čitao sam tatine knjige o psihologiji.
On je bio gradski liječnik.
Fascinantno je da neki ljudi od rane dobi osjećaju poziv za neko zanimanje
kao da im je ono urođeno, kao da im nešto iznutra govori.
To se dogodilo tebi?
Umalo, Damiáne.
Pretpostavljam da je mislila da si je to umislila,
da je to bila iluzija ili da je bila u polusnu. Ne znam.
Jesi li postao previše opušten? Umalo si bio uhvaćen.
Ne.
Napamet sam znao njihovu rutinu i raspored.
Samo su vikendi bili komplicirani. -Zašto?
Zašto što im je tada netko dolazio pa ja nisam mogao izlaziti.
Bok, mama.
Moram...
Moram ti nešto reći.
Malo je čudno.
Ne, nije ništa loše. Sve je u redu, samo je čudno i...
Kako da to kažem...
Otkad je stigao djedov ormar...
Osjećam...
Osjećam neku prisutnost.
I...
Ne znam... Suđe je oprano, kreveti su složeni, kuća je pospremljena.
Znaš što...
Dobro sam. Mislim da je to samo umor.
To je sve.
Osim toga, čitala sam stare djedove knjige i... Znaš već...
Da ih bacim? One imaju emotivnu vrijednost.
Tad se promijenio tvoj odnos prema Lucíji. Je li tako?
Tada je za vas oboje taj odnos postao dublji.
To je privatna stvar o kojoj ne želim razgovarati.
Otkrio si tad nešto o njoj, zar ne? -Da.
Damiáne, potpuna istina.
Da, otkrio sam nešto o njoj.
To nešto je, koliko mi znamo, uključivalo ovaj ormar.
Nabavili smo papir koji je upravo Damián pronašao,
a na kojem piše da se Lucía u ormaru igrala
s bratom blizancem Jorgeom.
Čega su se oni igrali?
Oni su se skidali goli i pretvarali su se da ponovno ulaze u majčinu utrobu.
To se događalo sve dok Jorge nije umro
kad je imao sedam godina od alergijske reakcije.
Tada su se počele događati čudne stvari.
Nestajale su sve stvari pospremljene u ormar.
Jaja, zečići, kokoš...
Sve što je bilo jestivo.
Djed je tvrdio da stvari nestaju u čarobnom ormaru.
Rekao joj je da će se stvari koje nestanu u ormaru jednog dana vratiti.
Lucía se nastavila igrati u ormaru
u nadi da će jednog dana tamo pronaći brata.
Nakon što je naslijedila djedovu kuću, željela je nazad i ormar.
Nije li to poprilična slučajnost da je pronašla identičan ormar?
Razmišljao sam...
Reci nam o čemu si razmišljao.
Razmišljao sam da je njen brat Jorge imao prste u pronalasku ormara
i da je mene onamo poslao. -Da...
Mi živi ljudi smo instrumenti mrtvih.
Ne svi živi ljudi. Samo oni koji imaju izvan osjetilna opažanja.
Poput tebe? -Tako je. -Da.
Dogodilo mi se još nešto.
Fede i njihova kći mislili su da je suđe i ostalo po kući prala Lucía.
Lucía je znala da to nije radila ona. Zašto to nije rekla?
Što ti misliš zašto ništa nije rekla?
Mislim da ništa nije rekla zato što...
Mislim da me ni s kime nije željela dijeliti.
U stvarnosti te ni s kime nije željela dijeliti?
Ona je postala tvoja suučesnica?
To govoriš?
Tko si ti?
Jesi li to ti?
Jorge?
Zašto si ovdje?
Kad sam prvi put osjetila tvoju prisutnost, mislila sam da gubim pamet.
Mislila sam da dio mene obavlja kućne poslove
kako bi drugi dio mene mogao vjerovati u duhove.
Više nije tako.
Znam da si ovdje.
Jesi li to bio ti? Reci mi da jesi.
Molim te.
Ovo je vrlo emotivno, no kažu mi da je vrijeme za reklamni predah.
Ubrzo nastavljamo.
Krećemo.
Što je bilo, Juanjo?
Da, znam, znam...
Nastavljamo za pet minuta!
Trebate li na toalet, sad je zadnji trenutak.
Pazi na mikrofon dok govoriš. Ne zaboravi da je ovdje. -U redu.
Sergio, smijem li nešto reći?
Reci.
Ne želim više govoriti o Lucíji.
Zašto?
Dogovorili smo da ovo neće postati previše osobno, a...
Da, da, da...
Damiáne, ti ne donosiš pravila u mojoj emisiji.
Ja sam ih donio puno prije negoli si došao.
Osim toga, čujem da nam opada gledanost.
Prijeti nam rizik otkazivanja emisije.
Obećao si mi. -Da, obećao sam ti u prošlosti. To je bilo onda, Damiáne.
Slušaj me. Odlično ti ide. Stvoren si za televiziju.
Zaista jesi. Imam i iznenađenje za tebe.
Slušaj me. Svidjet će ti se.
- Vjeruj mi da će ti se svidjeti. - Ali ja ne volim iznenađenja.
Požuri. Žurimo. -María, samo ne ideš u školu.
Što ako se moji roditelji vrate kući?
Zar ne rade do 19 sati? -Da. -Dakle?
Žao mi je, ali sad im treba.
U protivnom će mi odrezati jaja. Ti se tipovi ne šale.
Izvoli.
Uzmi sve.
Ne, samo još jedan tjedan. -Nema šanse.
- To je zadnja usluga koju ću te tražiti. - Rekla sam ti ne. -Zašto? Uzet ću pola.
Što ću im reći ako me ulove?
Fućkaš starce, María, rekla si da ih nije briga.
Ali... -Što?
Što je bilo?
Bojiš se? -Ne.
Da, usrala si se od straha.
Zašto?
Ne moraš se bojati.
Što je bilo?
Raúle.
Čega se toliko bojiš, María?
Dobro, dogovoreno. -Bravo.
Što to radiš? -Režem. -Ne radi to ovdje u mojoj sobi.
U tvojoj sobi?
U redu.
Što sad?
Što ne valja?
Što to radiš?
- Smijem li te snimiti? -Bolje nemoj. - Zašto? -Molim te, nemoj danas.
Nisam sigurna, Raúle.
Zašto? Što nije u redu? -Ne znam.
Smiri se.
Sve je u redu.
Pa što? -Raúle, prestani!
- Ne sviđa ti se? - Molim te, prestani.
- Ne laži, znam da ti se sviđa. - Raúle, kažem ti da prestaneš.
Stani.
- Što ne valja? - Pobogu, Raúle, prestani.
Znam o čemu razmišljaš.
Da si reagirao, otkrili bi te.
Tu sam situaciju odigrao u glavi nebrojeno puta.
Svaki put sam sebe vidio kako drukčije reagiram.
Na koji način drukčije?
Možda sam ga mogao prebiti.
Ali u stvarnosti nisi napravio ništa.
Ali ja sam dobra osoba.
U to ne sumnjam.
Upravo me činjenica da sam dobra osoba odsjekla od svijeta.
Dobra narav odbija ljude? -Da. Naravno.
Vjeruješ da je svijet zao?
Reci mi sviđa li ti se. Dobro?
Reci mi što ti se sviđa.
To si htio vidjeti, zar ne?
Ovako ti se sviđa?
Molim te, reci mi.
Mama, jesi li ga vidjela? -Što? -Moj mobitel. -Nisam. Idemo. Zakasnit ćemo.
- María, molim te. - Daj mi sekundu.
- Ne treba ti mobitel. - Sad sam ga imala.
Zbogom.
Vratit ću se.
Idem dolje.
- Idemo, María. -Moj mobitel! - Sigurna sam da si ga stavila u ruksak.
Još su opasniji pauci koji se gnijezde pod zemljom.
Oni se iznimno dobro prikrivaju i kamufliraju
te na taj način vrebaju plijen svojim brzim refleksima, pandžama i otrovom.
Ovime opremljeni imaju nemjerljivu prednost nad drugima.
Kad je na nekoliko centimetara od plijena, pauk odmah napada.
Je li María ovdje. -Uđi.
Uđi.
- Gdje je María? - Uđi. Izvoli sjesti.
Gdje je María?
María nije ovdje.
Kako si, Raúle?
Sve u redu?
Ovo je previše čudno. Odlazim.
Vrata su zaključana. Želiš li otići, morat ćeš mi oduzeti ključeve.
Jesi li ti lud?
Sjedni.
Molim te, sjedni.
Imaš li hašiša?
Drogice, čokoladice ili kako to već zoveš? -Nemam.
Nemam ništa kod sebe.
Znam što radiš, Raúle. Ne laži mi.
Je li ti to jasno?
Hajde, smotaj travu.
Daj da to vidim.
Isuse...
Odvratno.
Nadam se da nije skupo. To je smeće.
Slušaj...
Ovo je Maríjin mobitel. Pretpostavljam da ga prepoznaješ.
Odnosiš se prema njoj kao prema smeću, a ona nije smeće.
Takav si prema svim curama?
- Ja to ne znam. - Što hoćeš od mene?
Ne žicaj više novce od nje i ne traži je da ti ovdje čuva zalihe.
Prestani joj prijetiti da ćeš video pokazati njenim roditeljima.
Ja sam joj otac. Vidio sam ga.
Nije mi to bitno.
Ostavi Maríu na miru.
Čak je ni ne gledaj.
Što će se dogoditi u protivnom, opaka faco?
Pozvat ću policiju i reći ću im sve što znam o tebi.
Ili ću nazvati tvoje roditelje.
Njih će to sigurno zanimati.
Slušaj, kučko... -Jebeno ću te ubiti. Ubit ću te!
Ti si me na to natjerao.
- Što to radiš? - Zovem tvoje roditelje.
Poslat ću im i poruke koje si ti slao Maríji. -Ne zovi mog tatu, dobro?
Zaboravit ću na Maríju, ona je za mene mrtva. Ne zovi mog tatu.
Gubi se.
Vrata. -Vrata su otključana, opaka faco.
Prijenos prekidamo zbog neočekivanih okolnosti. Ubrzo nastavljamo. Hvala.
Sjednite. Molim vas, svi sjednite!
Pronađite svoja mjesta. Svi se vratite na mjesta.
Molim te, kratko ustani. -U redu. -Hvala.
Što se događa? Znam, Juanjo.
Tri minute.
Dat ću znak pijanistu pa mi reci čuješ li ga.
Luise, odsviraj nešto da čujemo glasnoću.
Kao što sam već rekao, kako sam trebao znati da je on prijetio tipu?
Pusti me da ga nastavim obrađivati.
Odlično, primit ću se toga. Vidjet ćeš, 15 pitanja u tri minute.
Kada nastavljamo? Koliko još vremena imamo?
Molim vas, ostanite na mjestima.
Ispričavam se.
"Sakrij se u gostinjsku sobu...
Sam u mraku,
nitko te ne može vidjeti.
Ostani uz mene,
ne odlazi više od mene."
Hvala.
Ponekad, kad je netko pored mene na zebri,
zamišljam da je netko bačen pred autobus
i da ja gledam kako tu osobu autobus gazi.
Ili zamišljam da netko blizak meni umire i da ja ne osjećam bol ni patnju.
Izgovorim li to, znam kako će me drugi gledati.
Depresivna sam, bojim se promjena i previše sam pasivna
pa čekam da se nešto dogodi, ali...
Vjerujem da se osjećam dobro.
Što ti misliš?
Možda me nitko ne sluša i ja govorim sama sa sobom.
Ne mislim da si ti moj brat.
Mislim da si ti nešto drugo.
Poput...
Nešto poput mog imaginarnog ljubavnika.
Ili poput duha mog ljubavnika.
Zamišljam kako bi izgledao da si stvaran
i da te mogu dotaknuti.
Dakle, slušao si Lucíjinu ispovijest samo kako bi...
Ne, nije tako.
Budi iskren, Damiáne.
Iskren sam. -Priznaj, Damiáne.
Reci nam istinu.
Vjerujte što želite, ali ja govorim istinu.
Uostalom, koga briga? Ionako je ovaj intervju zamišljen.
Ti si zamišljena osoba. Ovdje sam jedino ja stvaran.
Stvaran si ti kao duh?
Upravo tako.
Damiáne, duhovi ne postoje. -Ti ne postojiš.
Zašto razgovaraš sa mnom?
Navike radi ili samo zato jer je to bolje od razgovora sa samim sobom.
Da, da, da...
Uviđaš li što radiš?
Jesi li svjestan toga?
Dosta je bio. Svi van! Idemo! Svi izađite!
Ljut si na mene jer te ispitujem o tvojoj opsesiji Lucíjom.
Kvragu, rekao sam ti. Gubi se!
Jesi li dobro, Damíane?
Ne, nisam dobro.
Imam potrebu govoriti.
U redu. Zbog toga sam tu da možemo razgovarati.
Moram razgovarati s pravim, ozbiljnim novinarom.
Ozbiljan kao tko?
Kao Iñaki Gabilondo.
On je bio jedini novinar kojeg je moj otac cijenio.
Pozdrav, Damiáne.
Pozdrav, Iñaki. Smijem li te zvati Iñaki?
Smiješ me zvati kako god želiš. -Hvala.
Moj tata je govorio o tebi kao o garanciji
jer si teme obrađivao ozbiljno, a to više nitko ne radi.
Zbog toga si me pozvao?
Da, ali i da te pitam što ti misliš o svemu ovome.
Misliš na svoj odnos s Lucíjom? -Da.
Dakle, počeo si prema Lucíji razvijati osjećaje
i stao si u obranu njezine kćeri Maríje.
Jesam li u pravu?
Da.
Što bi osjećao tvoj otac rekao da zna da si stao Maríji u obranu?
Što bi osjećao moj tata? Pa...
Ponos.
A možda i ne.
Ne znam.
Tata, kako si mogao?
Gluposti da sam ga davio, da sam mu prijetio
i mobitel... Nemam pojma što se događa!
Nevin sam! -Raúl kaže da si to napravio!
Što je rekao? -Tata je lud.
Ja ni ne znam tko je Raúl. Znaš li ti? -Ne. -Ni ja.
- Smiri se i reci nam tko je Raúl. - Ne razumijem zašto se u to petljate!
Zato što govoriš da ti je otac lud. -A ja ništa nisam napravio!
Zašto to onda Raúl govori? -Ne znam tko je on.
On je najbolja stvar koja mi se u životu dogodila. -Kako lijepo!
Mrzim te! Je li ti jasno? Mrzim te!
- María, otvori vrata. -Pusti me na miru! - Tata ništa nije učinio. -Oboje lažete.
María, obećavam ti da ti ne lažem. -Znači da ja sve izmišljam?
- Samo želim razumjeti. - Ne, vi ste oboje nenormalni.
Totalno ste ludi! Sad me pusti na miru!
Ne znam, mama.
Ne mogu...
Zaboravila sam da je ovo dugi vikend.
Ne, Fede radi.
Da, mogu doći s Maríjom.
Mogu. Bilo bi dobro da izađemo iz kuće.
Više ne znam što je stvarnost, a što nije.
Moguće da sam zaribao stvar.
Život nije film.
Stvari se ne razviju uvijek kako želimo. Sve je komplicirano.
Ali pomogao si Maríji.
Siguran si?
Želi li se vratiti Raúlu, vratit će mu se.
Vidiš kakva je.
A Lucía? Nisi li za nju zabrinut?
Ne osjećaš li djelomičnu odgovornost zbog njenog trenutnog stanja?
Palo mi je to na pamet.
Ako ništa drugo, potičeš njezine fantazije.
Ona misli da živi s duhom.
Moglo bi se reći da iskorištavaš njezinu bolest.
Što da radim?
Da joj kažem istinu? -Možeš otići.
Najbolje ćeš joj pomoći ako odeš.
Ne želim više razgovarati.
Neću više.
Pozdrav, ovo je vaša govorna pošta. Nemate novih poruka.
Pažljivo vozi i javi mi se da znam kako si.
Dat ću ti znak.
Stani. Uspori. -Otkad?
Nisam na to naučena.
Ovdje spavaš sa ženom? -Da. Zašto?
Previše si bezosjećajan da bi shvatio. -Imam osjećaje. Osjećam tebe.
- Na kojoj strani ona spava? - Na ovoj. -Onda ti lezi tamo.
Ovo će biti kao da istovremeno vodim ljubav s tobom i tvojom ženom.
Jao, kako me napaljuješ.
Iñaki.
Kakvo iznenađenje. Što te dovodi? -Slušaj.
Ništa ne čujem. -To je Fede s nekom ženskom.
Oni su kolege, a ševe se kao zečevi.
Došao si u krivu emisiju.
Bilo bi bolje da se vratiš k Sergiju O'Kaneu za takve stvari.
Ali... -Ne.
Ne.
Što je to bilo?
Što? -Nisi čula?
Nisam. -Ormar.
Možda je duh.
Ili detektiv kojeg je unajmila tvoja žena.
Nisam li ti rekao?
Lucía vjeruje u duhove.
Kako to misliš da vjeruje u duhove?
Ona je uvjerena
da ovaj užasan ormar njezinog djeda i bake doveo u kuću
duh njezina mrtvog brata blizanca.
Pazi!
Trči! Trči! Trči!
Upomoć! Upomoć! Spasi me!
O, da!
Zamisli da se sad vrati tvoja žena.
Podivljala bi.
Kad ste se zadnji put ševili? -Ne znam.
Ne sjećam se.
Kako ste se upoznali?
Stvarno želiš znati?
Upoznali smo se u bolnici.
Oboje smo alergični na ubod ose.
Oboje su nas primili u hitnu službu, a kad su mene otpuštali,
medicinska sestra me molila da razvedrim pacijenticu koja je dolazila,
djevojku koja je bila u lošem stanju.
Zbog uboda ose? -Da, zatvori ti se grlo i ne možeš disati.
Znači da će tvoja žena umrijeti ako je ubode osa?
Da, ako na vrijeme ne primi terapiju.
Tako je preminuo njezin brat.
Zaista? Vas dvoje imate istu alergiju?
Hej.
Ne, doma sam u krevetu.
Ne, malo sam umoran.
Ne, sutra rano ustajem jer moram napraviti inventuru.
Da, a vas dvije?
A da...
U redu. Laku noć. Bok.
Jesi li ikad razmišljao o smrti svoje žene?
Da, ali više kao neka fantazija.
Ti nisi nikad fantazirala o nečijoj smrti? -Jesam, svi to rade.
Tako je to.
Mogu nabaviti ose.
Paula, tebi nisu sve daske u glavi na broju.
Šalila sam se. -Naravno.
Damiáne, što si osjetio u tom trenutku?
Bio sam ondje gdje sam trebao biti. -Da.
Živio si u ugrađenom ormaru. -Točno.
Taj ormar i ovo mjesto su mjesta kamo pripadam.
Mogu biti na oba mjesta istovremeno.
Isto kao što neka ideja može istovremeno biti u dvije glave.
Paula i Fede se još uvijek ševe ili više ne?
Ne bih od tebe očekivao to pitanje.
Ili ti nisi ti?
Jesi li ti Iñaki?
- Ili O'Kane? - Kakve to ima veze?
Ja sam tko god ti se sviđa.
Ja sam tko god ti želiš da budem.
Sve je ovo u tvojoj glavi, Damiáne.
Ti to dobro znaš.
Znam, ali to ne znači da to zato nije stvarno.
Um je kurva, Iñaki.
Hoćemo li nastaviti?
Idemo.
"Kako napraviti zamku za ose"
"Smirivanje osa dimom"
Fede. -Što?
Tvoj susjed.
O čemu razmišljaš, Damiáne?
O čemu razmišljaš?
Radije ne bih rekao.
Ne želiš mi reći istinu?
Možda.
Fantaziraš li o nečemu?
Ne znam.
Da, znaš,
ali ti to ne želiš priznati.
Damiáne,
još uvijek smatraš da si dobra osoba?
To se događa?
To će se dogoditi.
U redu...
Odlazim.
Već?
Sutra ćeš me vidjeti na poslu kao svaki drugi dan.
Ne budi takva.
Znaš što?
Ponekad...
Ponekad sam dokasna ostajao na poslu, iako nisam imao posla,
samo kako bih bio blizu tebe.
Iako me nisi vidjela i nisi razgovarala sa mnom,
vrijedilo mi je biti u tvojoj blizini.
Nisam znala da si romantičan.
Bolje da odem prije nego li se Lucía vrati.
Vidimo se sutra.
Ne!
Ti ćeš unijeti torbe? -Hoću.
Bok! -Hej!
Tata?
Tata! Tata! Tata!
Tata! Tata!
Tata!
Mama, pomozi mi! Učini nešto!
Tata! Tata! Tata!
Mama, pomozi mi!
Tata! Tata!
Nazovi nekog! Učini nešto!
Mama, nazovi nekog!
Mama!
Ni ovdje nema ništa?
Prozor je otvoren i posvuda ima hrane,
ali ovdje nema ničega.
Tražio sam, ali nisam pronašao gnijezdo.
Gdje su njegova žena i kći? -S bakom.
Nema potrebe da zatvaramo kuću. Slobodno se mogu vratiti.
- Reći ću im tako. - Završit ću izvještaj i...
Osjećao sam se kao Bog
ili kao pauk, ako ti je tako draže.
Pauka nitko ne primjećuje,
ali on čuči u svom kutu povlačeći niti svemira.
Još sam nešto osjetio.
Osjećao sam se kao da sam na rubu ponovnog rođenja.
To je to.
Što to?
Intervju.
Gotov je, Iñaki.
Zbogom.
Ovaj ormar...
Što je s osjećajem koji si imala da je netko tu?
Ormar mi je vratio mnoga sjećanja.
Mislim da sam bila samo obuzeta osjećajima. Prošlo je.
Sigurna si da ne želiš da ostanem s tobom, draga?
Hvala ti što paziš na Maríju. -Zlato moje.
Ne gubi nadu. Čula si što su rekli o...
Jesam.
Draga moja...
Nazovi me.
Nazovi me!
KROZ KLJUČANICU
MEDIATRANSLATIONS