ИЗМЕНЕНИЕ НА ГЛОБАЛНАТА ТЕМПЕРАТУРА +1,8 ГРАДУСА
ИЗЧЕЗНАЛИ ВИДОВЕ ПРЕЗ ТОЗИ ВЕК +411 227
Разкажи ми за края.
За края?
Къде свършва кръгът?
След края винаги идва начало.
Издигаме се и потъваме, докогато светът позволява.
Дните ни притискат,
а след това отминават.
"Сега" става "после", докато издъхнем.
И върнем онова, което сме взели.
Това ли искаше да знаеш?
Искам да науча всичко.
Тигърче.
Заспал си на включен телевизор.
Баба ми четеше приказка. Онази с летящите слонове.
Но те всъщност не могат да летят.
Нали?
Не, миличък. Имаха хоботи, а не криле.
Показвала съм ти снимки.
Хайде, амиго, да вървим.
Дано не е пак оранжев ден.
17 август 2046 г.
Оранжев код за Кали, Колумбия, до залез слънце.
Ограничете престоя навън.
КОЛУМБИЯ
Нито един гърбат кит този сезон.
Сякаш вървя из стара, изоставена къща и викам: "Има ли някого?".
Ако са там, явно не желаят контакт.
Това ми напомня за теб, като се замисля.
Пак е имало заседнали китове на брега.
Три, на пясъчния нанос Феъруел. Каква може да е причината?
Защо здраво и красиво животно решава да се самоубие заради този безумен свят?
- Не знам, ти ми кажи. - Май не трябваше да ти се обаждам, Марко.
Работиш за конкуренцията, Бек.
Води се корпоративен шпионаж, а не допитване до колега.
"Томороу Зу" са развили параноя към хакери, шпиони
и бивши любовници от конкуренцията, които търсят информация.
Сигурно и ти подписваш договори за поверителност.
Времето на света изтича. Редките животни са ценни.
Точно затова е добре да си помагаме.
Ако бях засякъл някой, щях да ти кажа.
И ти би постъпила така.
Нали не греша?
Засякох женска.
Миналата седмица. И след това замлъкна.
От дни наред - нищо. Изгубих я.
Температурата на водата е над 30 градуса през повечето дни. Вече почти няма крил.
Хранителната верига се срива.
Ако женската не се върне, ще спрат проекта.
Стискам палци да се върне, Бек.
Хубаво е да знам, че е останал поне един.
Обаждай се.
Освен жегата и качеството на въздуха,
стресът също предизвиква сърдечни инциденти при "лятно сърце".
Знам.
Термалната кардиомиопатия, наричана "лятно сърце",
е довела до четири смъртни случая по време на горещата вълна...
Изключване на монитор за здравен контрол.
Знаеш какво да правиш, за да си в безопасност.
- За да е синя тази значка... - Знам. От мен зависи това.
Ако в жълто свети тя?
- Трябва да се укротя. - А в червено?
- За нещо хубаво да мисля мигновено. - Точно така.
Тръгвай.
Ребека Шиърър, архивист.
Работодател "Менажери2100". Добре дошла. Избери дестинация.
Наблюдателен пост в залива Малага.
Пусни последния контакт, архивна сесия 005.
Аз съм майка. Ти била ли си?
Четири пъти.
Кога за последно?
То се появи на този свят преди пет завъртания.
С празно съзнание и жадно тяло.
Прилепи се до кожата ми.
Аз бях за него храна и посока.
За мен то беше смисълът.
Как знаеше какво да правиш?
От моята майка.
Тя ме научи кое е добре и кое не бива.
- Добро утро, Езра. - Добро утро.
Как си днес?
Знаеш какъв е денят, нали?
Да, оранжев.
Не повече от 15 минути навън.
Пожарът още гори, въздухът е замърсен.
А сърцето ти се нуждае от много кислород.
Нека значката е синя.
Къде е сега малкото?
Излезе от обсега на гласа ми.
После се отдалечи още повече.
Молех хоризонта да ми го върне.
Изгуби се и загина.
- Не си виждал. - Виждал съм.
Глупости!
Няма ги от хиляди години. От времето на динозаврите.
- И динозавър ли ти е показала? - Тигърът съществува.
Мама го е открила. Това й е работата. Изучава последните зверове.
Искаш ли една зверска пръдня?
- Защо сте такива? - Внимавай, Езра.
- Да, лъжльо. Червеното е смърт. - Майка ми изследваше тигъра!
Ребека! Добро утро. Не знаех, че си се върнала.
Шефовете нервничат. Влагаме тук много време и пари.
- Имаш ли представа какво става? - Вървеше чудесно, тя откликваше.
Но от няколко дни напълно изгубихме контакт.
Дали не е работа на конкуренцията? Като във "Вирунга".
Кажи дали да се обърна към юристите.
Ако "Томороу Зу" пречат на работата ти...
Има странични шумове от сондажите. Не се чува добре.
Днес ще пробвам на друга честота. Може да помогне.
Определено трябва да я открием бързо. Времето ни изтича.
Ако се появи, ще й кажа.
Пусни последния контакт, 12 август, сутринта.
Все по-трудно следвам пътя, който моята майка ми посочи.
И при теб ли е така?
Спри записа.
Къде си?
Включи микрофон. Начало на запис.
Маркирай час и дата.
Избери Малер, Десета симфония, адажиото.
Миналия път ме попита за майка ми.
Казваше се Ив.
Чувам гласа й, когато разговарям с теб.
На нея ми напомняш.
Възрастна жена, която обичаше да седи в лодка
на някое езеро в Бъркшър и да пие бърбън по залез.
Не че ти знаеш какво означава това.
Тя казваше, когато се почувствам тъжна или самотна,
да си представя как Густав Малер общува с мен
от едно отминало време.
Съкрушен е, когато композира тази симфония.
Предната година дъщеря му e починала от скарлатина.
Мъката ражда тази музика.
Малер умира, преди да чуе как я изпълняват.
Дори е недовършена.
Майка ми все ми казваше
да я завърша в ума си.
Много искам да се върнеш.
По дяволите.
През лятото на 2037 г. бушуваха пожари.
Към 30 поредни дни с екстремни температури в средата на бременността ми.
Гледах да стоя на хладно, но токът постоянно спираше.
Той разбира ли тежестта на състоянието си? Казали ли сте му?
Дали разбира, че може да умре от жегата?
Още не знам как да му го кажа.
Знае, че има сърдечен проблем.
Знае какво е ДЕТ и че трябва да избягва тези дни.
Вика им "ДЕТски" вместо "дни с екстремни температури".
Така че е наясно, че трябва да е предпазлив.
Това ли е станало? Бил е твърде дълго навън ли?
Не, не е излизал.
Явно някакви момчета са го дразнили, това го е вбесило
и се е стигнало дотук.
Заварих едно момиченце при него.
И то страда от сърце.
Каквото и да е бъдещето, ще вървим натам заедно.
Затова "Алфа Интегрейдит Терапютикс" ви предлага новаторски медика...
От татко ли съм наследил "лятното сърце"?
Не, миличък.
През 1999 г., когато е роден, не е имало такава болест.
От него си наследил голямото си сърце.
То бе причината да е в Манила, когато връхлетя ураганът.
Светът те разболя, защото ние разболяхме света.
Но сега ще ти стане по-добре.
Едно момиче в училище казва,
че хората с тази болест едва доживяват до 30 г.
Догодина ставам на 10 години,
значи ще живея само още два пъти по толкова.
Не смятам така.
Според мен ще живееш още много пъти по толкова.
Може да си като котките и да имаш девет живота.
- Значи 90 години. - Да.
Докато станеш на 30 години,
някой ще е изобретил съвсем ново сърце за теб.
Добре дошли в "Снежна зима", най-добрата терапия за термални състояния.
НАПРАВИ СИ СНЕЖЕН ЧОВЕК
Стига де, защо не може да играя?
Съжалявам, приятелче, днес ти е прилошало в училище.
Но аз искам да играя. "Снежна зима" е тъп помощник.
Понякога нещата, които ни предпазват, не са забавни.
Но Лола е тук.
ОТКРИЙ ПРИЯТЕЛИ
Ще ми помогнеш ли? Намерих копчета за очите.
Мама каза, че грешиш. Ще има нови сърца и за двама ни.
И ще доживея до 90 години.
Защитена връзка на "Менажери2100".
Ребека Шиърър, архивист на ГК1998Ж.
Комуникацията, която ще последва, е собственост на "Менажери2100".
18 август 2046 г. Три, две, едно.
Ако ме чуваш, моля те, отговори.
Хайде...
Ако още ме чуваш, моля те, отговори.
Чух друг кит снощи.
Къде е той?
Ако някъде там има мъжки, ще ти помогна да го откриеш.
Искам пак да стана майка.
На това място, в този момент.
Дали храната ще ти стига?
Щом той е тук, сигурно има достатъчно.
Трябва да...
Добави звук към речника.
Защо разгадаваш моите звуци? След толкова време.
Цял живот съм ви наблюдавала.
Ти събуди любопитството ми.
Знаеш ли какво е "любопитство"?
Виждала ли съм те там, където започва небето?
- Причинявала ли си смъртта на някой от нас? - Не.
Никога не бих ви навредила.
Искам да се уча от вас.
Наблюдавала си ни. Познаваш природата ни.
Ще ми кажеш ли какво търсите?
Ние, нашият вид, си споделяме света.
Всичко в него.
Когато той се свие, и ние правим същото.
При вас така ли е?
Нашите малки не са до нас от раждането до смъртта.
Напускат ни, хоризонтът ги зове.
Гледаме ги как се отдалечават и изчезват.
Никое от моите не остана.
Ще ти потърся храна.
Трябва да го открия. Той знае...
Добави към речника.
Ако тя не открие храна, може пак да я изгубим. Мъжкия също.
А ако й осигурим храна?
Възрастен гърбат кит се нуждае от над тон храна дневно.
- Най-вече крил, но... - Не знам.
Ще има последствия, за които е нужно вътрешно обсъждане.
Тя иска да се чифтоса, което е част от миграционния й цикъл.
Ще имаме възможност за наблюдение, стига да е по силите на мъжкия.
Тя ще бъде основата на изследванията ни на гърбатите китове.
- Браво, Бека. - Благодаря.
Храна?
Сложно е.
Няма да е добра реклама, ако прахосваме за животни качествени белтъчини.
В Азия има жестока суша, умират хора,
а ние ще даваме на кит годна за консумация храна,
за да ни обяснява как яде и се чука.
Кошмарен пиар.
Добре, разбирам те.
Температурата и киселинността растат.
Заливът ще стане мъртва зона.
Вероятно това е последният сезон тук.
Трябва да побързаме.
- Да приключим, преди да се е разчуло. - Добре.
Уникален гърбат кит би изхвърлил "Томороу Зу" от играта.
Дай ми още една-две нощи.
"Ние сме рози", отвърнаха розите.
Обзе го тъга, защото неговото цвете му бе казало,
че е единствено по рода си в цялата вселена.
А ето че тук имаше пет хиляди като него,
събрани в една-единствена градина.
"Тя много ще се ядоса, ако ги види," помисли си той.
"Ще започне да кашля ужасно
и ще се престори, че умира, за да не й се присмиват.
А аз ще трябва да се правя,
че я свестявам.
В противен случай...
за да разстрои и мен,
тя ще вземе наистина да умре."
- Да почета ли аз, мамо? - Не...
Ти ще бъдеш тук.
А мен няма да ме има. Така че това е часът на баба.
"И после продължи да разсъждава.
- "Мислех, че съм богат..." - Харесваш тази история, а?
"...с моето уникално цвете..."
Гласът на кита, с който говориш, като на орангутана ли е?
Не, орангутанът говореше с гласа на баща ти, защото ми липсва.
Китът как звучи тогава?
Като баба Ив.
Не, в действителност.
Искаш ли да чуеш?
Пусни ГК1998. Основен речник.
Какво говори?
Казва: "Кое е това малко човече Езра,
което толкова обичам?".
Когато вече ме няма, някое животно ще говори ли с моя глас?
Не, миличък. Защото ти няма да изчезнеш.
"А съм имал само една най-обикновена роза."
Искаш ли да видиш как изглеждат розите, Езра?
"Най-обикновена роза", каза той."
Аз съм Ник Билтън и желанието ми е да обединя сили
с най-развитата изследователска компания за интелектуална собственост в света -
"Менажери2100".
Може да се запитате защо "Алфа" иска да навлезе в тази сфера
и отговорът е лесен.
"Алфа" цели само едно -
да установи какво от настоящето има място в бъдещето.
В едно по-добро бъдеще.
Бъдеще с генетично съхранени слонове, орангутани и,
доколкото чувам, може би дори гърбати китове.
Осигурителните пакети на "Алфа" са невероятни.
Мога да науча много от вас.
И се надявам, с одобрението на акционерите,
да се присъедините към мен.
Хайде.
Пусни архивна сесия 008.
Къде чу предишния мъжки?
Недалеч оттук.
Открихме се на границата с небето.
Той беше по-различен от този.
Какво стана с него?
Беше ден.
Небето - надвиснало над нас.
Онова, с което се хранехме, вече го нямаше.
Затова отидохме да търсим другаде.
Той така и не видя какво се стовари отгоре му.
Разкъса го
и той потъна.
Чак на дъното.
Все още е там.
Виждам го как се променя.
Къде е този нов мъжки?
Не го намирам.
Ти трябва да си Ребека. Аз съм от оперативния отдел. Хендрикс.
Управление на ресурсите за Южното полукълбо.
Спри записа.
- Кристина не ми е казвала, че имам колега. - Идвам през нощта, за да ускорим нещата.
Нямаме време.
Има голяма вероятност това да е последният гърбат кит.
Последните два. ГК1998 и един мъжки, с когото тя комуникира.
Имаш ли копие от снощния запис? Не се отваря.
Нека се съсредоточим върху женската.
Прослушах някои от записите ти.
Нашите малки не са до нас от раждането до смъртта.
Исках да те питам за гласа.
- Кой глас? - На кита.
Използваш човешки гласов аватар, което е против правилата на компанията.
Води до емоционално обвързване, каквото се опитваме да избегнем.
- Ще ме издадеш ли? - Не.
Щом ти харесва.
Кой съм аз, че да те съдя?
Чувал съм прилепи да говорят като Мерилин Монро.
Видях предните ти проекти. И за слоновете си използвала гласов аватар.
Създава се близост, помага ми за въпросите.
Човешкият глас, който използваш тук,
е на Ив Шиърър.
Майка ти, предполагам.
А орангутанът в Суматра
е с гласа на някой си Омар Хадад.
- Покойният ми съпруг. - Ясно.
Както вече казах, изборът си е твой.
Поисках екип водолази,
за да видим мъжкия и евентуално да вземем ДНК проба.
Ти видя ли го? Как изглежда?
Няма как да работиш с мъжкия днес.
И за жалост, водолазите няма да успеят да го открият.
Това, което чуваш,
е архивен запис отпреди седем години, от района на Ледниковия залив.
Мъжки, който вече е мъртъв.
Мъртъв?
Сблъсък с кораб.
Пускал си й брачен зов на мъртъв кит?
Що за човек си?
Аз ли?
Чела ли си за целта на мисията?
Не е да спасяваме отделни екземпляри.
Интересуват ни характеристиките на вида като цяло.
Сега тя е там и го търси.
Проявява признаци на разгонване и точно това целим.
Толкова ли е трудно за разбиране?
Да не мислиш, че не сме се опитвали да ги подмамим с храна и убежище?
Може би не си осъзнала, че същото е било и при слоновете.
Сигурно си смятала, че търсят човек,
за да си споделяте клюки.
- Все пак... - Няма да участвам в това.
Сериозно ли? Вече участваш.
Шиърър!
- Какво си мислиш, че правим тук? - Те са интелигентни създания!
Да, така е, ние също.
И ако не изучим тази женска, преди да осъзнае, че е последна на света,
за какво изобщо работим?
Не и за пари.
- Готова ли си за срещата? - Да.
Мисля, че е чудесна идея...
- Искам да говоря с теб. - Ребека.
- Сега съм малко заета. - Важно е.
Ще дойда пак.
Не излъга само мен.
Излъга и нея.
Изчезването й е неизбежно.
Така поне ще можем да я възродим, когато оправим нещата.
Първо правехме от тях свещи и корсети,
после ги блъскахме с кораби и пълнехме стомасите им с найлон.
И въпреки всичко няколко успяха да оцелеят.
Докато въглеродният двуокис не превърна океана в киселина
и не унищожи храната им.
И ето че сега,
когато е останала само една женска,
вие я лъжете.
Ако й го бяхме казали още в началото,
дали щеше да ти сподели житейската си история?
А ако й беше казала, че записите, които правим,
ще заместят това, което зрелите предават на младите в дивата природа,
защото тя ще изчезне, честно ли щеше да е?
Билтън финансира това последно интервю.
Сигурна победа.
- Ако хората знаеха, ако пресата научи... - И как ще стане това?
Хендрикс ще довърши нещата.
- Ти заминаваш за Аляска. Там има вълк... - Как така "ще довърши"?
Какво ще й говори?
Да не се опитва да я изкара на брега, за да не я докопа "Томороу Зу"?
Извини ме, имам среща.
Плейбек. Пусни песента на мъжкия.
На повторение.
"Нека светликът на късния следобед през процепите на хамбара свети
и издига балите сено, докато слънцето се спуска.
Нека дойде вечер.
Нека щурците своята песен подемат,
докато плетката взема жената.
Нека дойде вечер.
Нека в неокосената трева по забравена мотика се събере роса.
Нека излязат звездите.
Нека луната сребристия си сърп извие."
- Мамо. - "Нека..."
Остави ме...
Нека довърша. Научила съм наизуст цялото стихотворение.
Остави ме...
Искам да го кажа, преди да го забравя, защото паметта ми...
- "Нека лисицата..." - Стига. Спри.
"Нека дойде. Не бива да се плашиш."
Толкова ме е яд на теб, мамо.
- Знам. - Толкова ме е яд.
Но ако бях постъпила другояче, щеше да ме е яд на мен самата.
А не искам да умра, карайки се със себе си.
Твърдеше, че според д-р Карагър се подобряваш.
Исках да се прибера.
Ти ми каза да остана колкото реша.
Хората не са тръгнали да изчезват, за разлика от слоновете.
Нямаше право, мамо.
Работата ти е важна.
Бека, тя не искаше да те разстройва.
- За да си довършиш работата. - Ти си знаел.
Защо не ми... Какво ви има бе, хора?
Лично аз имам рак на черния дроб и общо взето на всичко останало.
Мамо, стига шеги.
Ти ме излъга.
Излъга ме.
Когато навлезеш в този етап от живота, в който съм аз сега,
спираш да се ядосваш за миналото.
В плановете на бъдещето изобщо не влизаш, така че остава само настоящето.
Това е всичко, което имаме - настоящето.
Не е достатъчно.
Но нямаме друго.
Само още малко от настоящето.
Всъщност никога не сме имали друго.
Спри записа.
Превърни го в стандартни изречения.
Няма път. Няма път.
- Няма път. Няма... - Господи.
Включи микрофон. Не записвай сесията.
Чуваш ли ме?
Забрави зова, който си чула.
Не слушай мъжкия. Чуваш ли ме?
По дяволите.
Ако още си там, моля те...
Има причина той да не се появява,
причина да не отговаря.
Не съществува.
Няма мъжки.
Гласът, който чуваше, е отпреди много години, от далечно място.
Запис е.
Да му се не види!
Ти не знаеш какво е запис.
Как да ти го обясня?
Искахме да те опознаем отвътре,
да разберем как живееш.
Заради нас самите,
не за да ти помогнем.
Пращаме те на сигурна смърт.
Ние те викаме, не той.
Не е кит.
Този кит е загинал преди години.
Не е тук.
Гласът му не е истински.
Тръгни си.
Потърси храна.
Ние те лъжем.
Така правят хората, когато страдат.
Лъжат.
Той не е тук?
Няма го.
Имаш звук от нещо, което го няма?
И не е истинско?
Нарича се лъжа.
Нямаме звук за това.
Защо да казваш нещо, което не е истинско?
Възможно е да си последната от своя вид.
Не успяваме да открием други. Само теб.
Значи ми е време да потъна.
Ти каза, че когато нещо свърши, започва отначало.
Ставаш това, което следва.
Връщаш взетото.
Да.
Възможно е някой ден да има и други.
Кога?
Ще отнеме време.
Време, каквото ние с теб нямаме.
Но това, което ти ми каза, нашите разговори
ще захранят други като теб.
И какво ще е различното следващия път?
Включи микрофон. Не записвай сесията.
Забелязахме, че няма данни от неоторизираното включване.
Не успях да осъществя контакт.
Изобщо ли?
Отишла си е.
Не е нужно да ти напомням, че цялото съдържание на разговорите
с изследван обект е собственост на "Менажери2100".
Наруших протокола.
Използвах гласа на покойната ми майка. Съжалявам.
Няма да се повтори.
Напоследък се сбогуваме с толкова много неща.
Животни, близки хора, цели градове.
Това дава отражение.
Забелязах, че "Алфа" копае в залива.
Радвам се, че ги изпреварихме.
Да, но те излязоха крайният победител.
В Аляска ще работиш на терен, ще ти трябва преносим апарат.
Ще е свързан с базата данни.
А и Езра ще понася по-добре хладното време.
Да, така е.
Вече няма да бъда в училище.
- Защото си болен ли? - Местим се.
- Къде? - В Аляска.
Мама ще говори с вълците.
Ще ми кажеш ли после какво значи това?
Да. В Аляска май още има зима.
Може да дойда и да направим истински снежен човек.
Хайде, отвори го.
Гърбатият кит е изчезнал през 2046 г.
Имало е момент, когато броят им е надхвърлял 125 000.
Мигрирали са от местата за хранене край полюсите
в по-топли води, за да се размножават.
Общували са помежду си чрез сложни поредици от звуци, наподобяващи песен.
Индийският лешояд е изчезнал през 2039 г., макар да е имало 80 милиона...
Африканският слон е изчезнал през 2040 г.
Той е бил...
Тапанулският орангутан е изчезнал през 2045 г., след като...
Бялата мечка е изчезнала през 2043 г.
заради затоплянето в резултат на климатичните промени.
- Готов ли си? - Да.
- Три часа? - Да. И не казвайте на никого.
Няма, гроб съм.
Но какво ще е различното следващия път?
Ще има промяна, ако и ние се променим.
Ако спрем да лъжем за света.
Ако спрем да очакваме потомците ни да поправят нашите грешки.
Тук става.
Тук е добре.
Вече няма риба.
Ако имаше, щяхме да знаем.
Вече работя за "Алфа".
Ясно.
Откъде знаеш, че е тук?
Не знам.
АЛФА
Ела.
- Готов ли си? - Да.
Три, две, едно.
- Колко може да остана тук? - Малко.
Няма да ни изяде, нали?
Ти имаш повече зъби от нея, но ако ни изяде, няма как да я виниш.
Не знам какво означава този звук.
Музиката ли? За всеки означава нещо различно.
Този от вас, който я е създал, познаваш ли го?
Срещала съм се само с музиката му, не и с него самия.
Но все още може да го слушаш?
Да.
Хайде.
Значи може да познаваш неговия свят, без да познаваш него?
Да.
А тези, които още не са се родили?
Ще чуват ли звуците, които създаваме днес?
Да.
Къде е тя?
Май я няма.
Ето я.
Ти ще им покажеш правилния път.
Предупреди ги за нас.
Виждаш на какво сме способни, колко много разрушихме.
Кажи им за нас.
Вече им казах.
Превод на субтитрите Боряна Богданова