Pity, opp med deg, sjusover. Kom. Vi har ikke hele natta på oss.
-Coydog? -Klart det er meg. Vær stille nå. Kom.
Hvorfor er du her?
-Jeg er her for å hente deg. -Nei, nei.
Sinnet mitt skal ikke være her mer. Jeg er kurert.
-Slutt å snakke tøv og kom. -Nei, Coydog.
Sinnet mitt er ikke slik lenger.
Jeg tok djevelens gift,
og nå husker jeg fortida i stedet for at den husker meg.
-Så du husker alt? -Ja.
Så hva ba jeg deg om å gjøre?
Kom igjen.
Kan du ikke bare si hva det er jeg ikke husker?
-Jeg hadde gjort det om jeg kunne det. -Hvorfor kan du ikke det?
Fordi det ikke er min drøm.
Vi er framme.
Det er Delias bordell.
Hvorfor måtte vi ta en omvei?
For å komme oss rundt huset så ingen skulle se oss.
-Hvorfor gjemmer vi oss? -Hva er der borte ved bordellet?
-Det gamle jerntrauet? -Vis meg det.
Her er det, Coydog.
Hold kjeft, gutt. Vi vil ikke at noen skal høre oss.
-Husker du hvor grisehodet er? -På denne enden.
-Hvilken vei ser herr Gris? -Mot sørøst.
Vi går.
Denne veien.
Vet du hva dette er?
Ja, den gamle steinbrønnen som slavene lagde.
-Kjenner du Clive Miller? -Den slemme, gamle hvite mannen.
Forfedrene hans hadde slaver og gjorde fryktelige ting mot dem.
Etter frigjøringen leide han ut jordene til forpaktere.
Niggere som jobber for ham, sitter i gjeld resten av livet.
Han ble sint på pappa en gang.
Vi har ikke sett pappa siden.
Familien hans har utnyttet svarte i hundrevis av år.
Siden før revolusjonen.
Alle menn ble likestilt, bortsett fra hvis de hadde svart hud.
De tok all frihet og kjærlighet og alt håp fra hver svarte sjel de rørte,
og de gjorde det til et svart hjerte som Clive Miller beholdt for seg selv.
-Er det virkelig et hjerte? -Det er det jeg kaller det.
Det er en skatt, Pity.
En skatt som er laget av de svartes lidelse.
Og Clive Miller hoverte.
Han hoverte fordi han bare blir glad av å påføre oss smerte.
En kveld i fjor, da han drakk seg full på hjemmebrent jeg solgte til ham,
fortalte han meg om skatten.
Så i går kveld solgte jeg maiswhisky til ham.
Jeg helte oppi laudanum da han ikke fulgte med.
Da han sluknet, ransakte jeg huset til jeg fant skatten.
Det svarte hjertet han hadde.
Og jeg gjorde alt det for deg.
For meg?
Clive vil vite at jeg tok skatten hans, så jeg må flykte.
Og, Pity…
…du må ta det jeg stjal og bruke det til å hjelpe folket vårt.
Gjemte du det nede i brønnen?
I bunnen av brønnen er det en rødaktig brostein.
Jeg gjemte det svarte hjertet bak steinen som er to steiner over den røde.
Skjønner du?
Ja, men skal du dra din vei for alltid nå?
Rett etter at jeg har dratt hjemom.
Kan jeg bli med deg?
Nei, lille venn.
Kan bli farlig.
Du sa at Mr. Miller er døddrukken.
Ja. Jeg ga ham en hel dram med laudanum.
Så jeg blir med?
Vi går.
Det er ingen der.
-Kanskje ikke. -Hvorfor går du dit hvis du er så redd?
Mammas bibel er der nede. Det er alt jeg har igjen av henne.
Jeg kan hente den. Han leter ikke etter meg.
Nei, nei. Du er bare et barn. Jeg har lagt nok på skuldrene dine alt.
Nei.
Det er min bibel der nede. Og jeg skal hente den.
Ta ham!
-Har ham! -Se hvem det er.
-Ikke så sterk nå. -Rolig. Vi må snakke med ham først.
-Hjelp, vær så snill. Hvem vil hjelpe? -Sånn, ja.
Få ham til å roe seg ned! Ta armene hans.
-Han har lagt på seg. -Ta ham med bort dit. Hent tønna.
-Nei, vær så snill. Nei. -Onkel.
Onkel.
Onkel, våkne opp.
Hvor er jeg?
Du er i senga di.
Vel, hvor…
-Hvor lenge har jeg sovet? -Et par dager.
-Et par… -Du våknet litt en sjelden gang iblant.
-Åssen føler du deg nå? -Som om jeg var død
og ble dratt over glødende kull for å bli vekket til live.
Ja.
Du ropte og skreik i drømmene.
Føltes ikke som en drøm. Føltes ekte.
Coydog maser alltid om det jeg ikke gjør. Og jeg skjønner det ikke.
Jeg begynner å gjøre det nå.
Det handler om det svarte hjertet.
-Hva er et svart hjerte? -Skatten Coydog stjal.
Han sa hva jeg måtte gjøre med den. Sa til og med hvor den var.
Men nå…
Jeg vet ikke hva jeg gjorde med den eller hvor den er.
Drikk litt vann.
Jeg ringte legen.
Nå nettopp?
Da du fikk høy feber, og igjen da du begynte å skrike.
Hva sa han?
Sykepleieren sa at jeg skulle gni alkohol på huden din.
Legen sa at jeg skulle ta deg med når du våknet, som er drittprat.
Rolig nå.
Nei. Du får ikke si det til meg.
Du skremte vettet av meg. Jeg visste ikke om du ville våkne.
Hadde jeg visst at det ville skje, ville jeg aldri latt deg gjøre det.
Det var jeg som sa ja, ikke du.
Jeg får vel ringe ham.
Kle på deg selv.
Hvor fant du dressen?
-Liker du den? -Ja.
Glattbarbert også. Ikke verst, Pitypapa.
Den passer ikke som før. Jeg har krympet litt, men…
Jøss, det lukter godt her.
Gassen var bare skrudd av på komfyren. Jeg skrudde den på igjen.
Du er bedre enn en altmuligmann.
En liten evighet siden sist jeg spiste.
Pappa pleide å si det.
Hvor er pappaen din?
Død.
-Mammaen din? -Hun også.
Du har sagt det før, ikke sant?
Jeg så mitt første lik da jeg var seks år.
Min lille venninne Maude Petit brant i hjel i et tjærepappskur.
Mamma måtte holde meg igjen så jeg ikke skulle løpe inn og redde henne.
Så du husker det nå?
Ja, men jeg husker det ikke slik jeg husker at jeg husket det.
Og ikke alt.
Det er som om det jeg ikke kan huske, er bak en lukket dør.
Jeg kan høre minnene, men ikke se eller røre dem.
Du vet, som Coydogs skatt,
og Reggie.
Jeg vet han fortalte meg noen greier, men jeg greier ikke helt å høre dem.
Når jeg greier det, tror jeg at jeg kan finne ut av noen greier.
Som hva da?
Som, du vet, hvorfor han ble drept, og kanskje også hvem som drepte ham.
Bilen er her om 20 minutter.
Vær klar.
Hva i helvete var det som skjedde?
-Det er ingen fisk her. -Mr. Grey.
Så elegant du er. Hvordan føler du deg?
-Aldri hatt det bedre. Og det er sant. -Bra. Miss Barnet.
Hvordan er hukommelsen din?
Fortsatt litt uklar, men jeg vet hva klokka er.
Og jeg er sterkere. Jeg står langt stødigere.
Det er en god nyhet.
Under 10 % av pasientene opplever fysiske forbedringer.
-Da er jeg en av de heldige, ikke sant? -Ja, ja. Denne veien, takk.
Kom.
Hva er galt?
Skal dere bare sitte der og nikke og smile
som om han ikke hadde skyhøy feber, svettet som en gris og ropte på hjelp?
Hans intense reaksjon på den første sprøyten overrasket oss.
-Men det er bare sånn det er. -Det var forferdelig. Han kunne ha dødd.
Mr. Greys liv sto aldri på spill.
-Hvorfor skal vi tro på det? -Dette er bare bivirkninger.
Nattskrekk og ørske forekommer, og det avtar etter noen dager.
Så hva med feberen hans?
Feberen vil komme tilbake fra tid til annen. Mest om natten.
Den må overvåkes og tas hånd om.
Jeg takler feberen. Problemet er det som foregår i sinnet mitt.
Det er et helt liv som bare snurrer rundt der inne, men ikke alt.
Spesielt ikke tiden da jeg var rammet. Du sa jeg ville huske alt.
Vi er bare halvveis, Mr. Grey. Du vil trenge den siste sprøyten først.
-Og da kommer alt tilbake? -Ja, mer enn du kan se for deg.
-Så da vil han være trygg? -Så lenge behandlingen varer, ja.
-Absolutt. -Vent litt.
Så lenge den varer? Var ikke dette en kur?
Takket være folk som Mr. Grey
vil vi gjøre store fremskritt for hele menneskeheten.
Millioner av folk som lider av sykdommen hans, får en kur.
Hva skjer med ham når behandlingen er over?
I snitt varer den maksimale effekten i fire uker.
-Fire uker. -Noen ganger seks. Kanskje sju.
Og så er festen over, og jeg blir som vanlig igjen?
Avhengig av hvor intens behandlingen er, kan det i visse tilfeller
akselerere det kognitive forfallet som allerede fant sted.
Så sinnet mitt blir verre enn det var før?
I de 157 behandlingene har ingen pasienter reagert likt.
Og vi har aldri testet en som er like sterk som deg.
Det er ikke akkurat betryggende.
-Hva om vi stikker nå? -Jeg ville ikke anbefalt det.
Men det er et godt spørsmål. Hva om jeg bare gikk min vei nå?
Hvis du gjør det,
vil du oppleve psykiske og fysiske reaksjoner som minner om abstinenser.
På din alder er ikke det en god opplevelse.
Jeg hjalp mamma gjennom to avvenninger.
-Jeg får ham gjennom det. Kom. -Sinnet hans vil fortsatt svekkes.
-Han blir som vanlig. Kom. -Om du kan kalle det det.
-Fugl. -Faen ta det! Du trenger ikke dette.
Fugl. Hør her.
Jeg vet at du har hjertet på rett sted.
Men jeg må fullføre dette.
Hun mener det godt.
Men du… har løyet.
Mr. Grey, jeg ville gjort hva som helst for å finne en kur.
Men jeg tror du visste det alt.
Så…
Har du noe jeg må skrive under på?
-Kan jeg hente noe til dere? -Nei takk.
Her, skatt.
Jeg skal tørke vekk det.
-Ser bra ut. -Velsigne deg.
Hvor mye blir det?
Ikke tenk på det.
Greit. Det går bra.
-Skal jeg lese den for deg? -Jeg kan lese, Satan.
ANATOMISK DONASJON
…GJØR KROPPEN MIN TILGJENGELIG FOR…
-Står her at du vil eie kroppen min. -Det er den grunnleggende avtalen, ja.
Men ikke sjelen min.
-Jeg har ikke bruk for en sjel, Mr. Grey. -Bra. For jeg vil trenge min.
Hvorfor plager det deg ikke at jeg kaller deg Satan?
Det er mye penger bak denne forskningen.
Individuelle legat, legemiddelindustrien, masse rikdom og privilegier.
Du sier det vel bare som du ser det.
Det står også at jeg får 5000 dollar bare for å skrive under.
-Ja. Jeg kan nok øke den summen. -Nei, nei, Beezel, nei.
Du har nok kjøpt mange svarte sjeler og kropper med pengene dine,
men jeg selger ikke.
Vi to bare gjør hverandre en tjeneste.
Og det må det stå i kontrakten.
-Hvis det vil hjelpe. -Det er ikke alt.
Du sier at når jeg får den neste sprøyta,
så vil alle minnene mine komme tilbake?
Ja.
Det er da jeg skriver under.
Mr. Grey, beklager, men det er ikke sånn det funker.
Jeg trenger signaturen før jeg gir deg den siste dosen.
Hør her.
Jeg har mye jeg må gjøre, og jeg trenger minnene mine for å gjøre det.
Alt sammen.
Gi meg det…
…så er denne kroppen din.
Jeg kan ikke komme i dag. Jeg er utslitt, så vi møtes neste gang.
STUDIEGRUPPE ROB HVOR ER DU?
Miss Barnet, Mr. Grey trenger deg.
Hva er det du gjør? Vekk. Ok. Slipp meg.
Nei! Nei, slutt! La meg være i fred!
-Hjelp! Hjelp! -Ro deg ned.
Slipp meg, for faen! Kan du slippe meg, for faen?
Fy faen!
-Hva er det? -Kan du være hos meg gjennom dette?
Mr. Grey, du skal lene deg tilbake nå, ok?
Sånn.
Ok.
Sånn. Litt for lyst.
Fortell meg noe, Satan.
Ja, hva da?
Liker du jobben din?
Stålsett deg, Mr. Grey.
LEDIG
Tror jeg skal sitte her ute i sola en stund.
Du kan gjerne holde meg med selskap.
Det er greit, for hun er vant til å vente.
-Hva gjør du? -Jeg skal sende Billy en melding.
-Hvorfor det? -Jeg må hente resten av sakene hos Niecie.
Fortsatt sint?
Du mener jeg gjorde en tabbe.
-Hvorfor bryr du deg om hva jeg mener? -Hva du mener er veldig viktig for meg.
-De folka gir blaffen i deg. -Ja, jeg vet det.
Så hvorfor hørte du ikke på meg?
Jeg kunne fått deg ut. Hvorfor lar du dem kødde med deg?
Husker du første gang du møtte meg på minnesamværet?
Hvordan luktet jeg?
Hva om du hadde bedt meg om å gå inn på Niecies rom,
titte i den øverste skuffen i kommoden og gi deg de røde sokkene?
Tror du jeg hadde husket noe av det?
Nei, men noen kunne gitt deg et bad, og jeg kunne hentet sokkene selv, så…
Ja, det stemmer.
Ja, Reggie tok seg av meg. Nå gjør du det.
Så la oss snu på det.
Snu på hva?
Hva om det var du som luktet som avføring?
Du som ikke kunne huske noe fra det ene ordet til det neste.
Du som hadde sinnet til et barn i kroppen til en voksen dame.
Hva hadde du gjort? Ikke si at du hadde hoppet ut av vinduet,
for du husker ikke engang hvordan du åpner det.
Det er sånn denne greia er.
Du vet ikke om du skal hate tilstanden din eller hate deg selv.
Følte du alt det?
Ja. Hele tida.
-Her kommer den dama igjen. -Hæ?
Det er W-R-I-N-G.
Tenk at det er den andre gangen du kom for å gi meg pengene.
Den første gangen sov du jo.
Når sola går ned, blir øyelokkene tunge. Jeg lå i senga. Jeg er en landsens gutt.
Jeg er vant til å legge meg og stå opp med sola.
Du høres ut som faren min: "Legg deg og stå opp tidlig, så får du gjort mer."
Det stemmer. Og du er ærlig, for jeg…
-Jeg husker ikke at jeg lånte deg pengene. -Jeg lovet deg det.
Ser du pengene?
Jeg visste ikke at jeg lånte henne pengene,
men Shirley anstrengte seg for å betale meg tilbake.
-Veldig snilt, Miss Wring. -Jeg ville være like vennlig som han var.
Og du hadde en vakker ring i banken. Jeg husker den. Den var en skatt.
Faren min ga den til moren min for 60 år siden.
-Har du den med deg? -Mhm.
Jeg burde ikke bære rundt på den, men…
Da jeg husket den ringen, sa jeg: "Håper jeg møter henne igjen."
For jeg fant dette i lomma.
-Robyn, kom hit. -Greit. Jeg kommer.
-Se på denne. -Jeg kommer.
Ser du denne?
Dette er utsøkt håndverk. Den er et kunstverk.
Jøss, den er veldig vakker.
En vakker ring til ei vakker dame.
-Vel, jeg må dra og handle, så… -Her. Ta denne.
Ok.
Og her.
En glede å møte deg, Miss Wring.
-Niesa di er ei snill jente. -Nei, nei.
Det er min grandnieses bestevenns unge. Foreldrene hennes er døde.
Hun kom for å bo hos meg til hun får orden på alt.
Ptolemy Grey til unnsetning igjen.
Nei, nei. Det er heller hun som redder meg.
Vet ikke hva jeg hadde gjort uten henne.
Du virker annerledes enn du var den dagen i banken.
Ja, ny medisin. Jeg er tilbake for fullt nå.
Håper jeg ikke dummet meg ut da jeg møtte deg i banken.
Du? Det er jeg som burde beklage.
Be en fremmed om penger?
Flaks at jeg møtte en så snill mann.
Nei, nei. Jeg er ikke så snill som du tror.
-Nå må du slutte. -Jeg sier ikke at jeg er slem.
Men jeg har aldri kjempet for noe.
Jeg har alltid bare vært en i mengden og gjort som jeg ble fortalt.
Du kjempet for meg.
Hei. Hei, jente.
-Hva er det du vil? -Du heter Robyn, ikke sant?
Hvis du visste det, hvorfor sa du "jente"?
Jeg heter Roger Dawes. Jeg jobber for Reggie fra tid til annen.
-Hjalp ham med Niecies kjøkkenskap. -Ja, ok.
Du bodde i Bankhead før du flyttet til Niecie, ikke sant?
Mhm.
Jeg har ikke sett Reggie siden den jobben. Hva driver han med?
-Død. -Unnskyld?
Reggie døde. Noen skjøt ham.
Hva? Fy… Hva skjedde?
Jeg sa jo at han ble skutt.
Fy faen. Død?
Jeg må gå.
Står til med onkelen hans? Han som har et navn med en stum P?
-Åssen det? -Han og Reggie hadde tette bånd.
-Reggie tok seg av ham. -Vel, jeg gjør det nå.
Jeg møtte ham noen ganger. Han fortalte noen gode historier om Mississippi.
Det er der familien min er fra. Jeg vil stikke innom og kondolere.
Mr. Grey er ikke i en tilstand hvor folk kan komme innom uten forvarsel.
Jeg skjønner det.
Jeg kan gi deg skyss. Bilen min står der.
-Det er bare et par kvartal. -Jeg kan følge deg.
La meg bære posene.
Vi kan gå hvis du vil.
-Står til? -Bra.
Måtte jeg velge en sang som skulle bli sendt ut i verdensrommet på gullplata,
må det være Stevie Wonder. Stevie Wonder fra 70-tallet.
Ikke "I Just Called to Say I Love You"-greiene.
Hva? Liker du ikke Stevie Wonder?
Jo, det er bare det at… Nevnte du gullplata?
Ja.
Det er ikke et samtaleemne som pleier å dukke opp med de jeg snakker med.
Jeg så romfareren på støvelen din.
Vel, det er en marsboer, faktisk.
Så…
-Takk. -Ja.
Ikke glem å ringe og si når jeg kan besøke Mr. Grey.
Jeg skal ikke det.
-Greit. -Greit.
Gå. Jeg skal ringe deg.
-Ok. -For Mr. Grey.
For Mr. Grey. Greit.
Gå!
-Jeg får komme meg av gårde. -Allerede? Du kom jo akkurat.
Min venn Alta kom hjem fra sykehuset. Jeg vil se hvordan det går med henne.
Shirley Wring til unnsetning.
-Jeg ringer deg om et par dager. -Jeg håper det.
-Skal du dra alt, Miss Wring? -Ja, hun stikker av.
Nei da. Jeg vil bare se hvordan det går med en venn.
Jeg håper vi ses igjen snart.
Jeg håper det.
-Hvis onkelen din vil det. -Slutt.
Ha det.
Billy hjelper meg med å hente resten av sakene fra Niecies hus.
-Trenger du noe før jeg drar? -Bare dra. Jeg tar meg av alt dette.
Jeg skal varme opp kaffen og tenke på Shirley Wring.
-Vel, ikke overanstreng deg. -Kom deg ut, skitne pike.
La oss sette i gang.
Han er livlig.
Oppfør deg, boy.
Coy, ikke forlat meg. Kom igjen.
Han vil visst ikke snakke.
Fy søren, hva er det du har oppi her?
Bare det jeg fikk tak i før de kastet meg ut av mammas hus.
På etterskudd med leia?
Kunne ikke betale for begravelsen. Det var fælt. Kommunen måtte ta den,
-og jeg vil ikke ha hjelp av dem. -Hei!
-Her kommer det. -Hva driver dere med?
Jeg banket på, men du åpnet ikke. Jeg brukte nøkkelen min og hentet sakene.
-Hold deg unna. -Dere tar tingene fra huset mitt.
-Jeg stjeler ikke noe. Det er mitt. -Jeg skal sjekke.
Hvis noe mangler, finner jeg deg.
Det trenger du ikke. Jeg bor hos onkel Grey. Hva skal du gjøre med det?
-Er du pleieren hans nå? -Jepp.
Hurpe, han er ikke engang onkelen din.
-Hei, hva sa du? -La ham være. Han er ikke verdt det.
Han er bare så stor.
Pyse.
Det blir ikke rettferdig. Du knuser ham som et insekt.
-Hold deg unna kåken! -Han risikerer å bli slått sanseløs.
-Han er ikke verdt det. -Hei.
-Hva skjer, Mr. Grey? -Hei.
Hva gjør du?
Prøver å se hvor mange folk jeg husker fra da jeg var en guttunge i Mississippi.
Jeg er oppe i 227.
-Du kjente mange. -De fleste er slektninger.
Jeg kan nok fylle seks til.
Åssen føles det å huske det etter så lang tid?
Som å stå på verdens høyeste fjell og legge meg i graven på samme tidspunkt.
Vil du komme ned på jorden igjen og bli med oss?
-Hvor hen? -Til spisestedet for å takke Billy.
-Du spanderer lunsj på ham. -Så heldig jeg er.
Jeg husker at onkel Thorne fortalte en spøk, tok seg til brystet og falt om.
Død som ei sild.
Jeg husker at mamma farget en hvit kjole svart til begravelsen.
Hva heter denne medisinen? Tanta mi husker ikke ektemannens ansikt.
Den har ikke et navn eller noe sånt ennå. Men det er djevelens brygg.
Man må være villig til å selge sjelen hvis du tar det.
Du må åpne når djevelen banker på, ellers brenner han ned huset ditt.
Du er dyp, onkel.
-Hvor fant dere djeveldoktoren? -Du vet den lappen du fant på TV-en?
-Reggie bestilte timen. -Rett før han døde.
-Ikke la meg forstyrre. -Unnskyld, frue. Jeg bestilte ikke mer.
Jeg heter Sonia, og jeg så at du har god appetitt.
Vi spanderer.
Se som du rødmer.
-Du rødmer, og du er svart. -Slutt.
Jeg mener, jeg skulle si at…
Reggie tenkte mye på at du skulle bli bedre.
-Hva annet tenkte Reggie på? -Kona og barna. Han elsket dem.
Fryktet ikke at noen skulle drepe ham?
-Ingenting foregikk, onkel. -Han døde ikke ved et uhell.
Robyn har rett, sir.
Reggie var en god mann. Den beste. Det var bare en sånn fæl ting som skjer.
Uten god grunn. Det er helt sykt, men det er bare sånn det er av og til.
Mens du var på jobb, fylte hun og Billy Freres bilen hans.
Hun flytta nok inn med onkel Grey så hun får tak i pensjonssjekkene hans.
Jeg sliter med å tro på at ei snill jente som henne ville gjort noe sånt.
Ei snill jente som sover med en kniv under puta? Kom igjen.
Hvor mye får Pitypapa av kommunen?
Tre sjekker, nesten 300 dollar. Han er så gal at han kaster dem bort.
Folk i nabolaget snakker om at han har ei kasse full av penger blant alt rotet.
-Tror du han har forfalt så mye? -Du har sett ham, mamma.
Man kan knapt forstå ham. Og han ser folk som ikke er der.
Robyn sa hun skulle bo hos ham? Ikke bare hjelpe ham, som jeg ba om?
Hun skulle bo sammen med ham i den fæle leiligheten?
Det var det hun sa. Hun er ute etter pengene hans, mamma.
Du må få kommunen til å se på dette.
Kanskje det er på tide å få ham innlagt eller noe sånt, ikke sant?
For hans eget beste. De trenger bare å se hvordan han bor,
så drar de ham ut med en gang.
Tro meg.
Jeg kjørte isbil og jobbet som vaktmester på postkontoret.
Hadde masse andre jobber.
Jeg dro til Georgia fordi June sa at barna trengte å ha familien i nærheten.
På Junes side av gata bodde familien Jones,
familien Petty, George og Marion White
og Bunny Rogers.
Bunny? Er det ei dame?
Gud, nei. Bunny Rogers var en mann.
-Bunny Rogers drepte Tommy Bottoms. -Hva?
Satt ikke et minutt i fengsel, ble ikke stilt for retten.
Jøss.
Jeg kan se alt så tydelig nå.
Jeg kan se alt, bortsett fra den ene tingen.
Hvor jeg la Coydogs skatt.
Slapp av. Du vil huske det.
I mellomtiden kan du tenke fine tanker om din nye kjæreste.
Shirley er snill, men ikke ei sånn jente som man drømmer om.
Sensia, derimot…
Jeg har aldri vært lykkeligere enn da jeg var sammen med Sensia.
Du burde legge deg, onkel.
Sensia er den vakreste dama jeg har sett.
Sånn, ja. Fine tanker.
Jeg kunne gitt livet mitt for Sensia.
Sov godt.
Snart tilbake.
Hei. Var det deg jeg så løpe?
Min onkel Coydog…
Hva slags navn er Coydog?
Vel, han er ikke egentlig onkelen min. Jeg bare kaller ham det.
Men Coydog var navnet hans fordi, vel, det var det eneste navnet folk brukte.
Nå?
Hva har ikke-onkel Coydog å gjøre med at du løper?
Coydog sa: "Det kommer et tidspunkt i en svart manns liv hvor han må løpe.
Så hvis du ikke øver, vil du kanskje ikke nå den farten du trenger."
-Høres ut som en smart mann. -Han var det.
Hva er det du leser?
BILLETT TIL HELVETE
Kjærlighetshistorie?
Vel, den handler om to menn som ikke kjenner hverandre,
som vil drepe folk. Ulike folk.
Men gjør de det selv, havner de i trøbbel. Så de bytter ofre, ikke sant?
Jeg liker ikke kriminalromaner. For mye blod og vold for meg.
Har ikke noe å si hva du leser, så lenge du leser noe.
-Coydog… Coydog… -Ja.
…sa alltid:
"Det beste en svart mann kan gjøre, er å kunne lese og tenke selv."
Jeg hadde likt onkelen din.
-Han hadde i hvert fall likt deg. -Hvorfor sier du det?
Jeg heter Sensia. Sensia Howard.
Ptolemy Grey.
Mange tror det er et afrikansk navn, men det er egentlig gresk.
Har du familie derfra?
Moren min elsket historie.
Da Aleksander den store erobret Egypt 300 år før Jesus ble født,
ble guvernørene konger, eller faraoer.
Og tre av dem het Ptolemy. En av dem var Kleopatras far.
Så ikke bare var han greker, men han var kongen av Egypt.
Si meg, Ptolemy…
…leser du høyt om kvelden for kjæresten din?
Sensia.
Ja?
De er klare for å grille.
Jeg er ikke sulten, Ezra.
Dette er Mr. Ptolemy Grey. Oppkalt etter en gresk konge av Egypt.
-Konge? -Det er bare et navn.
Vi må komme oss av gårde.
-Kan du ikke bli med oss, Mr. Grey? -Han er ikke invitert.
Da sitter jeg her og snakker litt, og så kommer jeg om en stund.
Kom, sa jeg.
Ezra, stopp!
-Ikke ta tak i henne på den måten. -Pass dine egne saker, nigger.
Ezra! Du skal ikke slåss på en søndag.
Kom.
Greit.
Hvorfor er du her?
Jeg har jo sagt det alt.
Tante Alberta sa at jeg aldri skal la en mann mishandle meg.
Men jeg må vente minst tre dager før jeg er sammen med en annen mann,
ellers blir jeg kalt et ludder.
MOES ISLEVERING
Ezra tok tak i meg på søndag,
og nå er det onsdag kveld.
Hvis du hadde en fridag,
med leien betalt og penger i banken, hva hadde du gjort?
Dette.
Hvis du var alene?
Å, det.
Stå opp før soloppgang. Ta bussen ned til Lake Altoona.
Ta av meg skoene og sokkene.
Gå ned til vannkanten og se på at solen står opp.
Er det alt?
Så hadde jeg dratt til High Museum og vært omgitt av skjønnhet.
Så på fridagen din bruker du bare penger på bussbilletter?
Jeg hadde kjøpt et smørbrød og drikke. Senere hadde jeg spandert på meg en bok.
Det er derfor jeg er her. Jeg trenger å være med en mann som deg.
-En som gjør hver dag til en overraskelse. -Det er omtrent alt jeg kan tilby.
Mamma og Alberta lærte meg også:
"Man kan ikke få alt. Man må godta det og nøye seg med det man trenger."
Og hva er det du trenger, Sensia Howard?
Før trodde jeg at jeg ville ha en mann som kunne gi meg elegante kjoler,
fine klær.
Jeg fikk klærne.
Men de føles som tau og lenker.
Nå vil jeg ha en mann som kan lese for meg fra en bok hver kveld.
Så jeg må vel nøye meg med deg.
-Har jeg noe jeg skulle ha sagt? -Selvfølgelig.
Så lenge du sier ja.
Nigger, du bør be en bønn.
-Ezra, du vet at vi… -Flytt deg, for faen!
-Jeg vil ikke ha trøbbel. -Jeg skal drepe deg!
Nei!
-Faen! -Ezra!
-La oss se om du vil ha ham etterpå. -Jeg advarer deg! Ikke slå ham igjen!
Ellers?
Jeg advarte deg mot å skade meg.
Jeg løper ikke til ham.
Jeg forlot deg.
Skal du true meg med pistol?
Skal du skyte meg for den elendige niggeren der?
Det er over, Ezra. Jeg er ferdig med deg.
Faen ta det, da.
Hurpe!
Gud! Pokker! Faen!
Sensia, kom igjen, baby. Vær så snill.
Vær så snill, baby.
Sensia.
Slipp meg.
Hvorfor stoppet du meg? Han skulle drepe deg!
Se her. Jeg har ikke noe imot å begynne forholdet med litt blod.
Men jeg skrever ikke over lik for å komme meg dit.
Her.
Behold den.
-Kom. La oss få deg til sengs. -Jeg kan trenge litt søvn.
Og når du våkner,
må du grave opp skatten og gjøre nytte av den.
Fugl! Stå opp.
Hva i helvete?
Jeg husker at det var akkurat der.
Mhm. Mhm.
-Hva da? -Det svarte hjertet.
Hva?
Jeg la det under gulvet
da jeg reparerte det etter at Sensia skjøt hull i det.
-Det gjorde jeg. -Går det bra?
Jeg vet at det var akkurat her nede et sted.
-Onkel! Hva driver du med? -Det er her.
La meg hjelpe deg.
-Sett i gang. -Men ikke veiv med den.
-Skjær den veien. -Greit.
Sånn, ja. Dra.
Ok. Ingenting vil komme i veien nå.
Vi skal finne den.
Hva skal vi finne?
Framtida, Fugl.
Framtida.
BASERT PÅ BOKA AV WALTER MOSLEY
Tekst: Espen Stokka