Piti. Pabusk, Piti.
Nagi, miegaliau.
Nagi, berniuk. Naktis greit baigsis.
Koidogai?
Žinoma, kas daugiau? Tyliai. Eime.
Ką tu čia darai?
- Atėjau tavęs. - Ne.
Dabar mano protas - aiškus. Mane išgydė.
Baik tas nesąmones. Nagi, eime.
Ne, Koidogai.
Mano protas - ne toks, kaip buvo.
Aš gavau velnio nuodų,
ir dabar ne praeitis valdo mane, o aš - praeitį.
Tai dabar viską prisimeni?
Taip.
Tai ką aš tau liepiau padaryt?
Eime.
Kodėl negali pasakyt man to, ko aš neprisimenu?
Manai, nepasakyčiau, jei galėčiau?
O kodėl negali?
Nes tai - ne mano sapnas.
Atėjom.
Čia juk Delijos viešnamis.
Kodėl ėjom ratais iki čia?
Ėjom ratais todėl, kad niekas mūsų nepastebėtų.
Kodėl mes slepiamės?
Kas ten, prie Delijos namo?
- Senas geležinis lovys? - Parodyk.
Čia, Koidogai. Čia.
Tyliau, berniuk.
Juk nenori, kad mus išgirstų.
Prisimeni, kur kiaulės galva?
Štai ten.
Į kurią pusę ponia kiaulė žiūri?
Į pietryčius.
Eime.
Čionai.
Žinai, kas čia?
Taip. Senas išdžiūvęs šulinys, kokius kasdavo vergai.
Pažįsti Klaivą Milerį?
Jis - negeras baltaodis.
Seniau jo giminaičiai turėjo vergų ir žiauriai su jais elgėsi.
O po išlaisvinimo jis pradėjo dirbti su pusininkais.
Juodaodžiai lenkė jam nugaras ir vis viena neišbrido iš skolų.
Kartą jis supyko ant mano tėčio.
Nuo to laiko tėčio nebematėm.
Jo šeima siurbė juodaodžių kraują šimtus metų.
Dar iki Amerikos revoliucijos.
Visi žmonės tapo lygūs, išskyrus juodaodžius.
Iš visų juodaodžių buvo atimta laisvė, meilė bei viltis,
ir visa tai buvo sudėta į juodąją širdį, kurią Klaivas Mileris pasiėmė sau.
Tikrą širdį?
Na, aš taip vadinu.
Tai - lobis, Piti.
Lobis, sukrautas iš juodaodžių kančių.
Kurį pasiglemžė Klaivas Mileris.
Pasiglemžė, nes jį džiugino vienintelis dalykas - mūsų skausmas.
Pernai vieną vakarą, prisigėręs naminukės, kurios jam pardaviau,
jis man prasitarė apie savo lobį.
O vakar vakare
aš jam pardaviau kukurūzų viskio.
Kai jis nematė, paslapčia įpyliau opijaus tinktūros.
Palaukiau, kol jis įmigs, apieškojau jo namus ir radau tą lobį -
juodąją širdį, kurią jis saugojo.
Ir padariau tai dėl tavęs.
Dėl manęs?
Klaivas supras, kad pavogiau jo lobį, todėl turiu nešdintis iš čia.
O tu, Piti…
tu privalai paimti tai, ką aš pavogiau,
ir panaudoti jį mūsų žmonių gerovei.
Jis tame šulinyje?
Šio šulinio dugne yra vienas rausvas grindinio akmuo.
Juodąją širdį paslėpiau už akmens, esančio per du akmenis virš raudonojo.
Supratai?
Taip, bet tu išeini su visam?
Tik pirma užsuksiu į namus.
Galiu su tavim?
Ne, brolyti.
Tai gali būt pavojinga.
Juk sakei, kad p. Mileris prisigėrė ir miega.
Taip.
Gurkštelėjęs opijaus tinktūros.
Tai galiu kartu?
Eime.
Nieko nėra.
Tikėkimės.
Kodėl ten eini, jei taip bijai?
Ten liko mano mamos Biblija.
Brangiausias prisiminimas apie ją.
Aš galiu nueiti ir paimti. Manęs juk jis neieško.
Ne. Tu per mažas.
Ir taip per daug užkroviau ant tavo pečių.
Ne.
Ten - mano Biblija.
Pats ją ir pasiimsiu.
Čiupkit jį!
- Sučiupau jį. - Ką aš matau!
- Išsigandai, ką? - Nepersistenkit.
Pirma reikia su juo pasikalbėti.
- Padėkit. Maldauju. Kas galėtų padėti? - Va taip.
Nuraminkit jį! Suriškit rankas.
Vyrukas priaugo svorio.
Nagi, veskit jį čia. Atneškit kanistrą.
- Ne, maldauju, ne. Ne. - Dėde.
Dėde.
Dėde, pabusk.
Kur aš?
Savo lovoje.
O kiek…
Kiek ilgai aš miegojau?
Porą dienų.
- Porą die… - Tu…
Buvai tai sąmoningas, tai ne. Daugiausiai laiko - ne.
Kaip jautiesi?
Lyg būčiau miręs
ir per karštas anglis parvilktas atgal į gyvenimą.
Taip.
Tu šaukei per miegus.
Tai buvo ne sapnas. Viskas atrodė labai tikra.
Koidogas man nuolat priekaištauja dėl to, kad kažko nedarau.
Aš nieko nesupratau.
O dabar pradedu suprasti.
Viskas dėl juodosios širdies.
Kas… Kas ta juodoji širdis?
Lobis, kurį pavogė Koidogas.
Jis man pasakė, ką su juo daryti.
Net pasakė, kur jis.
Bet dabar aš…
Aš nežinau, nei ką su juo padariau, nei kur jis.
Imk, išgerk vandens.
Aš skambinau gydytojui.
Dabar?
Kai pakilo karštis, ir dar kartą, kai ėmei rėkti per miegus.
Ir ką jis pasakė?
Slaugytoja liepė ištrinti tave spiritu.
Gydytojas liepė atvežti tave pas jį, kai pabusi,
bet man visa tai nepatinka.
Nekalbėk niekų.
Ne. Tik nereikia man nieko aiškinti.
Mirtinai mane išgąsdinai. Nežinojau, ar liksi gyvas.
Jei būčiau žinojus, kad taip bus, nė už ką nebūčiau tau leidus sutikti.
Aš pats sutikau, ne tu.
Paskambinsiu gydytojui.
O tu apsirenk.
Mona Liza
Žmonės tave vadina
Moterimi su liūdna Ir paslaptinga šypsena
Taip yra todėl, kad esi vieniša
Taip sako žmonės
Tai - tavo akyse
Iš kur gavai tą kostiumą?
- Tau patinka? - Taip.
Net nusiskutai. Neblogai atrodai, tėtuši Piti.
Na, jis man tinka ne taip gerai, kaip anksčiau.
Aš truputį susitraukiau, bet…
Po galais. Skaniai kvepia.
Viryklėje išsijungė dujos.
Teko truputį paremontuoti.
O tu - visų galų meistras.
Atrodo, kad šimtą metų nevalgiau.
Mano tėtis irgi taip sakydavo.
Kur tavo tėtis?
Jis miręs.
- O mama? - Irgi mirusi.
Jau buvai man sakius, ar ne?
Pirmąkart pamačiau mirusį žmogų, kai buvau šešerių.
Mano mažoji draugė Moda Petit sudegė lūšnelėje iš ruberoido.
Mama mane laikė iš visų jėgų, kad nebėgčiau jos gelbėti.
Tą prisimeni?
Taip, bet aš neprisimenu taip, kaip prisimindavau anksčiau.
Ir, be to, prisimenu ne viską.
Toks jausmas, kad dalykai, kurių neprisimenu, yra už uždarų durų.
Aš girdžiu savo prisiminimus, bet negaliu jų pamatyt ar susieti.
Pavyzdžiui, Koidogo lobis
ir Redžis.
Žinau, kad jis man kažką sakė, bet tiksliai nežinau, ką.
Kai prisiminsiu, galėsiu kai ką išsiaiškinti.
Ką būtent?
Na, pavyzdžiui, kodėl jį nužudė,
ir gal net tai, kas jį nužudė.
Mašina bus po 20 minučių.
Būk pasiruošęs.
Ir ką visa tai reiškia, po galais?
Čia nėra nė vienos žuvytės.
P. Grėjau.
Puikiai atrodot. Kaip jaučiatės?
- Geriau nei kada nors. Patikėkit. - Puiku.
Panele Barnet.
Kaip jūsų atmintis?
Vis dar miglota, bet žinau, kokia šiandien diena.
Ir esu stipresnis. Tvirčiau stoviu ant kojų.
Tai - puikios naujienos.
Tik mažiau nei 10 proc. mūsų pacientų pajaučia fizinį pagerėjimą.
Na, man labai pasisekė, ar ne?
Taip. Prašau čionai.
Eime.
Kas yra?
Tai dabar sėdėsit čia, linkčiosit ir šypsositės,
lyg jis nebūtų karščiavęs, mirkęs prakaite ir šaukęsis pagalbos?
Klausykite, tokia audringa reakcija į pirmąją injekciją…
Ji nustebino ir mus.
Bet tai… Šito neįmanoma nuspėti ar išvengti.
Bet jam buvo labai blogai. Jis galėjo mirti.
Patikėkit, p. Grėjaus gyvybei negrėsė joks pavojus.
- Ir kodėl turėčiau patikėti? - Tai - šalutinis poveikis.
Naktiniai košmarai ir kliedesiai pasitaiko dažnam pacientui,
bet ko kelių dienų jie išnyks.
O karščiavimas?
Karščiavimas gali pasikartoti. Ypač - naktimis.
Jį reikia stebėti ir gydyti.
Karščiavimas yra niekis.
Man labiausiai neramu dėl to, kas vyksta mano galvoje.
Joje sukasi visas gyvenimas,
bet prisimenu ne viską.
Ypač iš tų laikų, kai protas buvo sutrikęs.
O jūs žadėjot, kad prisiminsiu viską.
P. Grėjau, gydymas tik įpusėjo.
Jums reikia dar vienos injekcijos, kuri pašalins visus smegenų blokus.
Ir tada visi prisiminimai sugrįš?
Daugiau, nei galėtumėte įsivaizduoti.
Ir tada jis bus visiškai sveikas?
Kol vyks tyrimas, taip.
- Visiškai. - Minutėlę. Nesupratau.
Kol vyks tyrimas? Jei neklystu, sakėte, kad tai - gydymas.
Tokių žmonių, kaip p. Grėjus, dėka
mes sukursime vaistus, kurie atneš daug naudos visai žmonijai.
Mes išgydysim milijonus žmonių, kenčiančių nuo šios ligos.
O kaip jis? Kas bus su juo, jūsų „tyrimui“ pasibaigus?
Didžiausias poveikis trunka vidutiniškai keturias savaites.
- Keturias savaites. - Kartais - šešias. Gal net septynias.
O tada šventė baigsis, ir vėl tapsiu, koks buvęs?
Tiesą sakant, paaiškėjo, kad priklausomai nuo gydymo intensyvumo,
pasitaiko atvejų…
kai gydymas iššaukia spartesnį protinių funkcijų blogėjimą, nei iki jo.
Vadinasi, mano protas gali dar labiau susilpnėti?
Iš 157 tiriamųjų, dalyvavusių mūsų tyrime,
visų reakcija į vaistą buvo skirtinga.
Ir nė vienas, kuris dalyvavo tyrime, nebuvo toks stiprus, kaip jūs.
Na, perspektyva - nelabai džiuginanti.
- O jei nesutiksim toliau dalyvaut tyrime? - Aš nepatarčiau.
Labai geras klausimas, beje.
Kas, jei nutrauksiu gydymą dabar pat?
Jei nutrauksite gydymą,
patirsite psichinės ir fizinės sveikatos atkrytį, panašų į abstinencijos sindromą.
Jūsų amžiuje jį nebus lengva ištverti.
Slaugiau mamą, kai jai teko iškęsti du abstinencijos priepuolius.
- Išslaugysiu ir jį. Eime. - Jo atmintis vis viena prastės.
- Viskas bus normaliai. Eime. - Jei galima taip sakyti.
Paukšteli.
Velniop. Tau to nereikia. Tau nereikia tokio gydymo.
Paukšteli. Paklausyk.
Žinau, kad linki man gero.
Bet privalau eiti iki galo.
Ji tai daro ne iš piktos valios.
Bet jūs… melavote.
P. Grėjau, padaryčiau viską, kad būtų sukurti vaistai.
Bet, manau, jūs ir pats tai supratote.
Taigi…
Kokius dokumentus turiu pasirašyti?
Gal ko nors pageidautumėt?
Ne, ačiū, ponia.
Štai, mieloji.
Aš tau padėsiu.
Gražiai atrodai.
Ačiū.
Kiek aš skolinga?
Man nieko nereikia.
Gerai. Viskas gerai.
Norit, kad perskaityčiau?
Aš moku skaityti, Šėtone.
KŪNO PO MIRTIES PAAUKOJIMAS
…KAD MANO KŪNAS BŪTŲ PANAUDOTAS PO MIRTIES MOKSLO TIKSLAIS…
Čia parašyta, kad norite pasiimti mano kūną.
Tai - generalinė sutartis, taip.
Bet sielą paliksit man.
- Man jūsų sielos nereikia, p. Grėjau. - Puiku.
Nes man dar jos prireiks.
Kodėl nepykstat, kad vadinu jus Šėtonu?
Šiame tyrime sukasi didžiuliai pinigai.
Individualūs fondai, stambios farmacijos kompanijos, turtingi žmonės.
Tad priimu tai kaip jūsų atvirą nuomonę.
Čia taip pat parašyta, kad už parašą man priklauso 5 000 dol.
Manau, galėčiau duoti jums ir daugiau.
Ne, Belzebubai. Nereikia.
Esu tikras, kad savo pinigais nupirkot daugybę juodaodžių sielų ir kūnų.
Bet aš neparsiduodu.
Mes tiesiog darome vienas kitam paslaugą.
Tai ir turi būti nurodyta sutartyje.
- Jei nuo to jums bus geriau. - Ir tai dar ne viskas.
Sakote, kad po antros injekcijos
sugrįš visi prisiminimai, tiesa?
Taip.
Na, tada ir pasirašysiu.
P. Grėjau, apgailestauju, bet taip negalima.
Kad galėčiau suleisti paskutinę dozę, man reikia pasirašyto sutikimo.
Paklausykit manęs.
Turiu daug reikalų,
o jiems atlikti man reikia atminties.
Pilnos atminties.
Jūs dovanojat man atmintį…
aš jums - šį kūną.
Šiandien negaliu.
Labai blogai miegojau, susitiksim kitą kartą.
BENDRAMOKSLĖS ROB, TU KUR?
Panele Barnet, p. Grėjus prašo jūsų ateiti.
Ką jūs darot? Patraukit rankas. Gerai. Paleiskit mane.
Ne! Nereikia. Paleiskit mane! Pasitraukit…
- Padėkit! Gelbėkit! - Prašau. Nurimkite.
Pasitraukit nuo manęs, bliamba.
Palikit mane ramybėje.
Po galais.
Ko norėjai?
Pabūsi su manim?
P. Grėjau, atsigulkite, gerai?
Štai taip.
Gerai.
Na, štai. Gerai.
Noriu paklaust jūsų, Šėtone.
Klausau jūsų.
Jums patinka jūsų darbas?
Susikaupkite, p. Grėjau.
Pasėdėsiu saulutėje.
Prisėsk ir tu, jei nori.
Nieko tokio, ji pripratusi laukti.
Ką darai?
Parašysiu žinutę Biliui.
Apie ką?
Noriu nuvažiuot į Nysės namus pasiimt likusių daiktų.
Vis dar pyksti?
Manai, kad nereikėjo to daryt.
Lyg tau rūpėtų mano nuomonė.
Man tavo nuomonė - labai svarbi.
Jiems į tave nusispjaut.
Pats žinau.
Tai kodėl nepaklausei manęs?
Norėjau tave išsivest iš ten. Kodėl leidi daryt su savim, ką jie nori?
Pameni, kai pirmąkart sutikai mane per šermenis?
Kaip aš dvokiau?
Kas, jei būtum paprašius manęs nueiti į Nysės kambarį
ir paimti raudonas kojines iš viršutinio komodos stalčiaus?
Manai, kad būčiau ką nors prisiminęs?
Ne, bet kas nors būtų tave išmaudęs, o kojines galiu pasiimt ir pati, tad…
Tas tiesa.
Taip, Redžis manim rūpinosi. Dar rūpinies tu.
Pabandykim apsikeisti vietomis.
Kaip tai?
Įsivaizduok dvokiančią save.
Save, kuri neprisimena to, kas ką tik buvo pasakyta.
Save, jauną moterį su kūdikio protu.
Ką tu darytum?
Tik nesakyk, kad šoktum per langą,
nes tu neprisimintum, kaip tą prakeiktą langą atidaryti.
Taip ir gyvenau.
Nežinodamas, ko nekęsti - ligos ar savęs.
Tu taip jauteisi?
Taip. Nuolatos.
Žiūrėk, vėl ta moteris.
Tai - R-I-N-G.
Netikiu, kad jau antrą kartą atėjot, kad grąžintumėt man pinigus.
Kai pirmąkart atėjau, jūs miegojot, tad teko ateiti dar kartą.
Na, žinot. Kai saulutė nusileidžia, akys merkiasi ir skubu į lovą.
Esu kaimo vaikas.
Tik saulė nusileidžia, ir aš jau lovoje.
Saulė pakyla - ir aš ant kojų.
Kalbat, kaip mano tėvas.
Jis sakydavo: „Ankstyva varna dantis rakinėja, vėlyva - akis krapštinėja“.
Labai teisingai. Taip ir yra.
O jūs - sąžininga, nes aš…
Pasakysiu atvirai - nė neprisimenu, kad būčiau jums skolinęs.
Aš daviau žodį.
Matai tuos pinigus?
Nė neprisimenu, kad būčiau juos skolinęs,
bet Šerlė man juos grąžino. Nuostabu, ar ne?
Jūs labai maloni, p. Ring.
Tiesiog noriu atsilyginti p. Grėjui tuo pačiu.
Ir jūs banke man rodėt grąžų žiedą.
Prisimenu. Jis buvo labai gražus.
Mano tėvas padovanojo jį mamai prieš 60 metų.
Turit jį su savim?
Žinau, kad nereikėtų jo nešiotis, bet…
Kai tik prisiminiau tą žiedą,
pagalvojau, kad norėčiau sutikt tą moterį dar kartą,
nes kišenėje radau šitą.
Robin, ateik.
Ateinu. Tuojau.
- Pažvelk. - Ateinu.
Matai?
Tai - meistriškumo viršūnė. Meno kūrinys.
Labai gražus.
Gražus žiedas gražiai moteriai.
- Na, man reikia į parduotuvę, tad… - Paimk pinigus.
Gerai.
Ir šitą.
Buvo malonu susipažinti, panele Ring.
- Jūsų dukterėčia - miela mergaitė. - Ne.
Ji - mano antros eilės dukterėčios geriausios draugės dukra.
Jos tėvai mirę.
Ji glaudžiasi pas mane, kol susitvarkys savo gyvenimą.
Ptolemajas Grėjus - žmonių gelbėtojas.
Ne. Tai ji mane gelbėja.
Nežinau, ką būčiau daręs, jei ne ji.
Atrodot kitoks nei tą dieną, kai susipažinome banke.
Taip, man paskyrė naujus vaistus, dabar jaučiuosi puikiai.
Tikiuosi, tąkart banke nepadariau sau gėdos.
Jūs? Tai aš padariau sau gėdą.
Prašyti nepažįstamo žmogaus pinigų?
Laimei, pasitaikė geras žmogus.
Ne. Nesu toks geras, kaip jūs galvojat.
Nesikuklinkit.
Na… Nesakau, kad esu blogas.
Tiesiog niekada už nieką nekovojau.
Visada vadovavausi minios logika ir dariau tai, ko iš manęs buvo tikimasi.
Jūs kovojote už mane.
Labas, mergyt.
Ko tau reikia?
Tu - Robin, ar ne?
Jei žinai, kad esu Robin, kodėl kreipiesi į mane „mergyt“?
Aš - Rodžeris. Rodžeris Dosas.
Kartais padedu Redžiui, kai jam prireikia dailidės paslaugų.
Padėjau jam tetos Nysės virtuvėje sutvarkyti spinteles.
Supratau, aišku.
Jei neklystu, tu gyvenai Nysės namuose, ar ne?
Nuo tada Redžio daugiau nemačiau.
Kaip jam sekas?
- Jis mirė. - Nesupratau?
Redžis mirė. Jį kažkas nušovė.
Kas… Vel… Kas nutiko?
Juk sakiau, jį nušovė.
Prakeikimas. Mirė?
Jau eisiu.
Na, o kaip sekas jo dėdei?
Tam, kurio vardas prasideda iš P raidės.
- O ką? - Jie su Redžiu buvo labai artimi.
Redžis juo rūpinosi.
Na, dabar juo rūpinuos aš.
Mačiausi su juo kelis kartus.
Jis mums pasakodavo įdomias istorijas apie gyvenimą Misisipėje.
Mano šeima - iš ten.
Norėčiau užsukti. Pareikšti jam užuojautą.
Na, p. Grėjui nepatinka, kai pas jį kas nors ateina,
iš anksto neperspėjęs.
Suprantu.
Galiu tave parvežti. Štai mano mašina.
- Man netoli. - Tada galiu tave palydėti.
Duokš pirkinius.
Galim eiti pėsčiomis, jei nori.
- Kaip sekas? - Puikiai.
Jei rinkčiau dainą į auksinę plokštelę, kurią siųstų į kosmosą,
tai būtų Styvis Vonderis.
8-ojo dešimtmečio Styvis Vonderis.
Tik ne daina „I Just Called to Say I Love You“.
Kas? Tau nepatinka Styvis Vonderis?
Ne, tiesiog… Tu kalbėjai apie auksinę plokštelę?
Taip.
Ne visai įprasta tema pokalbiui.
Bent su tais, kuriuos aš pažįstu.
Na, pastebėjau ant tavo bato kosmonautą.
Jis - marsietis, jei ką.
Taigi…
- Ačiū. - Nėra už ką.
Nepamiršk man paskambint, kada galėčiau aplankyt p. Grėjų.
Nepamiršiu.
- Gerai, iki. - Iki.
Eik jau. Aš paskambinsiu.
- Gerai. - P. Grėjaus vardu.
P. Grėjaus vardu. Supratau.
Eik jau!
Jau eisiu.
Taip greitai? Juk ką tik atėjot.
Mano draugė Alta ką tik grįžo iš ligoninės.
Noriu ją aplankyti.
Šerlė Ring - žmonių gelbėtoja.
Paskambinsiu jums po kelių dienų.
Tikiuosi.
Jau išeinat, p. Ring?
Taip, aš jai nusibodau.
Visai ne. Tiesiog noriu aplankyti draugę.
Na, tikiuosi, dar pasimatysim.
Ir aš.
- Jei tik tavo dėdė norės. - Liaukitės.
Viso.
Bilis padės man parsivežti daiktus iš tetos Nysės namų.
Ilgai neužtruksiu. Tau nieko iš manęs nereikia?
Tu važiuok. Aš susitvarkysiu.
Pasišildysiu kavos, pagalvosiu apie Šerlę Ring.
Tik per daug nesusijaudink.
Bėk iš čia, mergiote.
Einam prie reikalo.
Dieve, koks atkaklus.
Mandagiau, vyruti.
Kojau, nepalik manęs. Prašau.
Panašu, kad jis nenori kalbėti.
Ko čia turi prisikrovus, sesut?
Čia - daiktai, kuriuos spėjau pasiimt, prieš išvejant mane iš mamos namų.
Nesumokėjai laiku nuomos?
Negalėjau sumokėt nė už mamos laidotuves. Tai mane užkniso labiausiai,
nes už laidotuves sumokėjo miesto valdžia,
o man iš jos nieko nereikia.
- Prasideda. - Ką visa tai reiškia?
Klausyk, aš beldžiausi, bet niekas neatidarė durų.
Todėl atsirakinau savo raktu. Tik norėjau pasiimti savo daiktus.
Nekišk rankų, žmogau.
Jūs nešat daiktus iš mano namų.
Aš nieko iš jūsų nepavogiau. Čia - mano daiktai.
Aš dar patikrinsiu.
Jei kas nors bus dingę, aš tave susirasiu.
Manęs nereikia ieškoti. Aš gyvenu pas dėdę Grėjų.
Ir ką tu man padarysi?
- Esi jo prižiūrėtoja? - Aha.
Kvaile, jis tau - netikras dėdė.
- Ką tu pasakei? - Nekišk prie jo rankų. Jis to nevertas.
Mažvaikis.
Lepšis.
Tai būtų nesąžininga, Bili. Tu pritrėkštum jį kaip vabalą.
Kad daugiau tavęs čia nematyčiau!
Aš jam ištaškysiu smegenis.
Verčiau tegul pasisaugo.
Nekalbėk nesąmonių. Jis to nevertas.
Sveikas.
- Sveiki, p. Grėjau. - Labas.
Ką darai?
Bandau prisiminti visus, kuriuos pažinojau Misisipėje, kai buvau mažas.
Surašiau jau 227.
Pažinojot daug žmonių?
Dauguma jų - mano giminės.
Tikriausiai prirašysiu dar kokius šešis lapus.
Kaip jautiesi, kai po šitiek laiko ėmei viską prisiminti?
Lyg stovėčiau ant aukščiausio kalno pasaulyje
ir gulėčiau kape vienu metu.
Na, gal norėtum grįžti į Žemę ir eiti kartu su mumis?
- Kur? - Į užkandinę atsidėkoti Biliui.
Pavaišinsi jį pietumis.
Man pasisekė.
Pamenu, dėdė Tornas papasakojo anekdotą, griebėsi už krūtinės ir griuvo.
Mirė vietoje.
Pamenu, mama turėjo baltą suknelę, kurią nusidažė juodai laidotuvėms.
Kaip tie vaistai vadinasi?
Mano teta neprisimena nė savo vyro veido.
Na, jie dar neturi pavadinimo.
Bet, patikėk, tai - tikri velnio lašai,
už kuriuos gali tekti parduoti savo sielą.
Atmink, jei velnias pasibeldžia,
verčiau atidaryk, antraip jis padegs tavo namus.
Gili mintis, dėde.
Kur jūs radot tą velnio gydytoją?
Pameni tą raštelį ant televizoriaus?
- Redžis buvo susitaręs dėl vizito. - Prieš pat mirtį.
Atsiprašau, kad sutrukdžiau.
Atleiskite, ponia. Bet aš šito neužsisakiau.
Aš - Sonia. Spėju, kad turi gerą apetitą.
Vaišinu.
Net paraudai visas.
- Paraudęs juodaodis. - Liaukis, nagi.
Na, aš norėjau pasakyt, kad…
Redžis visad jaudinosi dėl jūsų sveikatos.
Dėl ko dar jaudinosi Redžis?
Dėl žmonos ir vaikų. Jis juos labai mylėjo.
Nebijojo, kad kas nors jį gali nužudyti?
Nebuvo jokios priežasties bijoti, dėde.
Jį nušovė ne atsitiktinai.
Robin teisi, pone.
Redžis buvo geras žmogus. Geriausias iš visų.
Tiesiog įvyko nelaimingas atsitikimas.
Be jokios rimtos priežasties.
Tai - neteisinga, bet taip jau kartais nutinka.
Kai buvai darbe,
ji atvažiavo su Biliu Friresu ir viską išsivežė.
Ji lyg ir apsigyveno pas dėdę Grėjų,
tad dabar galės valdyti jo pinigus.
Aš tikrai netikiu,
kad tokia gera mergaitė kaip ji šitaip galėtų pasielgti.
Gera mergaitė, kuri miega pasikišusi po pagalve peilį?
Pati pagalvok.
Kiek, sakai, tėtušis Pitis kas mėnesį gauna?
Tris čekius - beveik 300 dol.
Jis neturi proto, tiesiog švaisto pinigus.
Kaimynai sako, kad jis turi pilną dėžę pinigų,
kažkur paslėptą tame jo šiukšlyne.
Tikrai manai, kad jam taip blogai su galva?
Pati matei, mama.
Neįmanoma suprasti, apie ką jis kalba.
Jis mato žmones, kurių nėra.
Robin sakė, kad gyvena pas jį? Ne tik padeda, kaip jos prašiau.
Ji gyvena su juo tame apšnerkštame bute?
Ji taip sakė.
Sakau tau, mama. Ji nusitaikė į jo pinigus.
Turi kreiptis į miesto valdžią. Kažką reikia daryti, supranti, ką sakau?
Gal jį reikia paguldyt į slaugos namus ar ką?
Jo paties naudai.
Pamatę, kaip jis gyvena,
jie kaipmat išveš jį ten, kur reikia.
Patikėk manim.
Vairavau refrižeratorių, dirbau valytoju pašte.
Dirbau dar keliuose darbuose.
Atvykau į Džordžiją, nes mano sesuo Džun sakė, kad jos vaikams reikia šeimos.
Džun gatvės pusėje
gyveno Džounsai,
Pečiai, Džordžas ir Merion Vaitai
ir… Bani Rodžersas.
Bani - ne moteriškas vardas?
Ne, Dieve. Bani Rodžersas - vyras.
- Bani Rodžersas nužudė Tomį Botomsą… - Ką?
…ir už tai nesėdo už grotų, nė teismo nebuvo.
Nieko sau.
Labai aiškiai viską prisimenu.
Viską, išskyrus vieną dalyką…
kur paslėpiau Koidogo lobį.
Nesijaudink. Prisiminsi.
Tuo tarpu gali svajoti apie savo naująją draugę.
Šerlė - maloni.
Bet ne iš tų, apie kurią svajotum.
O Sensija…
Niekada nebuvau toks laimingas, kaip būdamas su Sensija.
Tau laikas miegoti, dėde.
Sensija - gražiausia moteris, kurią esu regėjęs.
Labai gerai. Gražios mintys.
Dėl Sensijos paaukočiau gyvenimą.
Saldžių sapnų.
ATLANTA, 1976 M.
Aš tuoj.
Tave mačiau čia bėgiojant?
Mano dėdė Koidogas…
Koidogas? Keistas vardas.
Na, jis - netikras mano dėdė, aš tiesiog jį taip vadinau.
Bet jis buvo vardu Koidogas, na,
niekas niekada nevadino jo kitaip.
Ir?
Kaip tavo netikras dėdė susijęs su bėgiojimu?
Koidogas sakydavo:
„Kiekvieno juodaodžio gyvenime būna akimirkų, kai tenka bėgti.
Jei nesitreniruosi,
atėjus tai akimirkai, neišvystysi reikiamo greičio“.
O jis buvo išmintingas žmogus.
Tikra tiesa.
Ką tu skaitai?
Meilės romanas?
Istorija apie du vyrus, kurie vienas kito nepažįsta,
ir abu nori nužudyt žmogų.
Ne tą patį žmogų.
Jie supranta, kad jei padarys tai patys, paklius į bėdą.
Tad jie apsikeičia. Na, supranti, aukomis.
Man nepatinka tokios knygos.
Per daug kraujo ir smurto.
Nesvarbu, ką skaitai, svarbiausiai - skaityti.
Koidogas…
visad kartodavo:
„Geriausias dalykas, ką gali juodaodis, yra mokėt skaityti ir galvoti savo galva“.
Man tavo dėdė būtų patikęs.
Tu jam irgi būtum patikus.
Kodėl taip manai?
Aš - Sensija. Sensija Hauvard.
Ptolemajas Grėjus.
Žmonės galvoja, kad tai - afrikietiškas vardas,
bet iš tikrųjų jis - graikiškas.
Tavo šeima iš ten?
Mano mama domėjosi istorija.
Kai Aleksandras Makedonietis užkariavo Egiptą,
300 metų prieš Kristaus gimimą,
valdovai tapo karaliais… arba faraonais.
Trys iš jų buvo vardu Ptolemajas.
Vienas iš jų - Kleopatros tėvas.
Taigi, jis buvo ne tik graikas, bet ir Egipto karalius.
Pasakyk man, Ptolemajau…
ar esi kada garsiai skaitęs vakare savo merginai?
Sensija.
Taip?
Mėsa jau beveik iškepė.
Aš nealkana, Ezrai.
Susipažink su Ptolemajum Grėjum. Pavadintas Egipto karaliaus graiko vardu.
- Karaliaus? - Tai tik vardas.
Na, mums jau reikėtų eiti.
Gal einam kartu, p. Grėjau?
Jo niekas nekvietė.
Na, tuomet dar pasėdėsiu čia ir pasišnekučiuosiu,
o tu gali eiti.
Einam, pasakiau.
Atšok, Ezrai!
Su moterim nereikėtų taip elgtis.
Nesikišk ne į savo reikalus, sumautas juodi.
Ezrai! Nors sekmadienį nesivelk į muštynes, gerai?
Einam.
Gerai jau.
Primink man, ką tu čia darai?
Juk sakiau,
teta Alberta mane mokė, kad neleisčiau jokiam vyrui blogai su manim elgtis.
Bet po to mažiausiai tris dienas negaliu būt su jokiu kitu vyru,
antraip mane vadins šliundra.
Ezras blogai su manim elgėsi sekmadienį,
o šiandien - trečiadienio vakaras.
Jei turėtum laisvą dieną,
būtum sumokėjęs nuomą ir turėtum atliekamų pinigų, ką darytum?
Tą patį, ką dabar.
Jei būtum vienas?
Vienas.
Atsikelčiau dar saulei nepatekėjus. Nuvažiuočiau autobusu prie Altūnos ežero.
Nusimaučiau batus ir kojines.
Vaikščiočiau pakrante ir žiūrėčiau į kylančią saulę.
Ir viskas?
Tada nueičiau į Meno muziejų ir pasigrožėčiau menu.
Išleistum tik autobuso bilietui?
Na, gal nusipirkčiau sumuštinį ir gėrimą.
O vėliau paskaityčiau knygą.
Todėl ir esu čia.
Noriu būt su tokiu vyru, kaip tu.
Vyru, kuris kiekvieną dieną paverčia staigmena.
Kol kas tai viskas, ką galiu pasiūlyti.
Mama ir Alberta man sakydavo:
„Negali turėti visko.
Turi su tuo susitaikyti ir apsispręsti, ko iš tikrųjų nori“.
Ir ko gi tu nori, Sensija Hauvard?
Anksčiau galvojau, kad noriu vyro, kuris negailėtų pinigų gražioms suknelėms,
prašmatniems apdarams.
Apdarų man užtenka.
Bet jie man - lyg virvės ir grandinės.
O dabar noriu vyro, kuris vakarais skaitytų man knygą.
Apsisprendžiau, kad man reikia tavęs.
Turėčiau ką nors pasakyti?
Žinoma.
Tikiuosi, tu sutiksi.
Melskis, juodi.
- Ezrai. Ezrai, žinai, kad mes… - Traukis iš kelio, bliamba.
- Žmogau, aš nenoriu problemų. - Šūdžiau, dabar tau galas!
Ne!
- Šūdas. - Ezrai!
Pažiūrėsiu, ar tau jo bereikės, kai jį pribaigsiu.
Ezrai, įspėju tave, nebandyk daugiau jo liesti!
Arba kas?
Buvau įspėjus, kad nekeltum prieš mane rankos.
Aš ne bėgu pas jį.
Aš palikau tave.
Nukreipei į mane pistoletą?
Nušausi mane? Dėl šito apgailėtino juodžio?
Viskas baigta, Ezrai. Aš palieku tave.
Dėjau ant visko.
Kalė!
Dieve! Šūdas! Po galais!
Sensija, nereikia, mažute. Maldauju.
Prašau, mieloji. Prašau.
Sensija.
Paleisk mane.
Kodėl sutrukdei man? Jis norėjo tave užmušti!
O dabar paklausyk manęs.
Esu nieko prieš pradėti santykius su tavim nuo lašo kraujo.
Bet nenoriu, kad tarp mudviejų stovėtų kažkieno mirtis.
Imk.
Tegul būna pas tave.
Eime. Palydėsiu tave į lovą.
Miegas man nepakenktų.
O kai pabusi,
turėsi ištraukti tą lobį ir panaudoti jį, kaip pridera.
Paukšteli! Paukšteli, pabusk.
Kas yra, po galais?
Prisiminiau. Ji buvo… Ji buvo tiksliai čia.
- Kas? - Juodoji širdis.
Kas?
Padėjau ją po grindimis,
tvarkydamas jas po Sensijos šūvio.
- Taip ir padariau. - Kas tau?
Žinau, kad tai buvo kažkur… kažkur čia.
Dėde!
- Ką tu darai? - Ji čia.
Nagi. Leisk, padėsiu.
- Eikš, padėk man. - Gerai. Tik nemosikuok juo.
- Pjauk čia. - Gerai.
Štai. Trauk.
Gerai. Dabar jau niekas nesutrukdys.
Netrukus rasime.
Ką rasim?
Ateitį, Paukšteli.
Ateitį.
PAGAL VOLTERIO MOSLIO KNYGĄ
Išvertė Laima Banionienė