Pitij. Pitij, celies.
Celies nu, miegamice.
Celies nu, puis. Mums nav visa nakts.
Koijotsun?
Protams, es. Nu esi kluss. Ejam.
Ko tu te dari?
-Atnācu tev pakaļ. To es te daru. -Nē. Nē, nē, nē.
Manām domām vairs nevajadzētu gremdēties pagātnē. Esmu izārstēts.
Beidz runāt muļķības, un ejam.
Nē, Koijotsun.
Mans prāts vairs nav tāds.
Es iedzēru nelabā indi,
un tagad es atceros pagātni, nevis tā atceras mani.
Tad tu to visu atceries?
Jā.
Tad ko es tev liku darīt?
Nāc.
Kāpēc nevari vienkārši pateikt, ko esmu aizmirsis?
Nu, domā, es to nedarītu, ja varētu?
Kāpēc tu nevari?
Tāpēc, ka tas nav mans sapnis.
Esam klāt.
Tā ir Dīlijas meitumāja.
Kāpēc gājām tādu līkumu, lai nonāktu te?
Mēs gājām tādu līkumu tāpēc, lai atnāktu no otras puses nemanīti.
Kāpēc mēs slēpjamies?
Kas tur pie Dīlijas meitumājas ir?
-Vecā dzelzs sile? -Parādi man.
Reku tā ir, Koijotsun. Reku tā ir.
Klusāk, puis!
Negribam, ka kāds mūs dzird.
Atceries, kur ir cūkas galva?
Šajā galā, te.
Uz kurieni Cūkas kungs skatās?
Uz dienvidaustrumiem.
Ejam!
Šurp.
Zini, kas tas ir?
Jā. Tā ir veca akmens aka, kādas taisīja vergi.
Tu pazīsti Klaivu Milleru?
Tas ļaunais, baltādainais vīrs.
Viņa ģimenei agrāk piederēja vergi, viņi darīja tiem baisas lietas.
Un pēc vergu atbrīvošanas viņam bija pusgraudnieki.
Nēģeris, kas strādāja pie viņa, visu mūžu bija parādā.
Viņš reiz sadusmojās uz manu tēti.
Mēs manu tēti vairs neredzējām.
Viņa ģimene simtiem gadu izspiež melno asinis.
Jau pirms revolūcijas.
Viņi padarīja visus līdztiesīgus, izņemot melnādainos.
Viņi atņēma brīvību, mīlestību un cerību visiem melnādainajiem, kam tika klāt,
un viņi to visu pārvērta melnā sirdī, ko sev paturēja Klaivs Millers.
Tā tiešām ir sirds?
Nu, es to tā saucu.
Tie ir dārgumi, Pitij.
Tie ir dārgumi, darināti no melnādaino ciešanām.
Un Klaivs Millers par tām tīksminājās.
Tīksminājās, jo viņam labi lika justies vienīgi mums nodarītās sāpes.
Kādu vakaru pagājušajā gadā, piedzēries no manis pārdotās kandžas,
viņš man pastāstīja par saviem dārgumiem.
Tāpēc vakarvakarā
es viņam pārdevu kukurūzas kandžu.
Un, kad viņš neskatījās, es tajā iepilināju opija tinktūru.
Kad viņš atslēdzās, es pārmeklēju māju, līdz atradu tos dārgumus,
to melno sirdi, ko viņš rūpīgi glabāja.
Un es to darīju tevis dēļ.
Manis dēļ?
Redzi, Klaivs zinās, ka es tos paņēmu, tāpēc man ir jābēg.
Un, Pitij…
tev būs jāpaņem tas, ko es nozagu, un jāizmanto, lai palīdzētu mūsu ļaudīm.
Tie ir te šajā akā?
Šīs akas dibenā ir viens iesārts akmens.
Tā, es noslēpu melno sirdi aiz akmens divus akmeņus virs sarkanā.
Saproti?
Jā, bet tev būs jāiet prom uz visiem laikiem tagad?
Tūlīt pēc tam, kad aiziešu uz savām mājām.
Drīkstu iet tev līdzi?
Nē, mazais brāl.
Tas varētu būt bīstami.
Bet tu teici, ka Millera kungs piedzēries guļ.
Jā.
Iedevu viņam veselu malku opija tinktūras.
Tad varu nākt?
Ejam.
Tur neviena nav.
Varbūt nav.
Tad kāpēc tu ej, ja tā baidies?
Nu, tur ir manas mammas Bībele.
Tā man vienīgā palikusi no viņas.
Es varētu tev to atnest. Mani viņš nemeklēs.
Nē, nē. Tu esi tikai bērns.
Un esmu jau tavos plecos uzkrāvis prāvu nastu.
Nē.
Tur ir mana Bībele.
Un es iešu tai pakaļ.
Ķeriet viņu!
-Noķēru. -Skat, kurš tas ir.
-Vairs neesi stiprs? -Mierīgi.
Vispirms ar viņu jāaprunājas.
-Lūdzu, palīdziet. Kurš palīdzēs? -Nu re.
Savaldiet viņu! Turi rokas.
Puisis noresnējis.
Aiziet, nesiet viņu tur. Atnes plinti.
-Nē, lūdzu, nē. Nē. -Tēvoci.
Tēvoci.
Tēvoci, mosties.
Kur es esmu?
Tu esi savā gultā.
Nu, cik…
Cik ilgi es nogulēju?
Pāris dienu.
-Pāris d… -Tu…
Atjēdzies un atslēdzies. Pārsvarā pēdējo.
Kā tu tagad jūties?
It kā būtu bijis miris
un pāri karstām oglēm ievilkts atpakaļ dzīvē.
Jā.
Tu sapņos kliedzi un bļāvi.
Nejutos kā sapnī. Jutos kā īstenībā.
Koijotsuns mūžam mani peļ par to, ko es nedaru.
Bet es nesapratu.
Tagad es sāku apjēgt.
Ir runa par melno sirdi.
Kas ir melnā sirds?
Koijotsuņa nozagtie dārgumi.
Viņš man pateica, kas man ar tiem jādara.
Pat pateica, kur tie ir.
Bet tagad es…
es nezinu, ko es ar tiem izdarīju un kur tie ir.
Lūdzu, padzeries.
Es piezvanīju ārstam.
Tagad?
Kad tev uzkāpa temperatūra, un tad atkal, kad sāki kliegt.
Kas viņam bija sakāms?
Medmāsa teica, lai norīvēju tevi ar alkoholu.
Dakteris teica, lai aizvedu tevi turp, kad pamodīsies,
kas ir blēņas.
Mierīgi.
Nē. Zini, tev nav tiesību tā man teikt.
Tu mani pārbiedēji līdz nāvei. Es nezināju, vai tu atmodīsies.
Ja es būtu zinājusi, ka tā notiks, nebūtu ļāvusi tev to darīt.
Es biju tas, kurš pateica "jā", nevis tu.
Es laikam piezvanīšu.
Saģērbies.
Mona Liza, Mona Liza
Tā vīrieši tevi nosaukuši
Vai tikai tava skumjā Un noslēpumainā smaida dēļ
Vai tikai tāpēc, ka esi vientuļa
Vīrieši tevi vainojuši
Ir tavās acīs
Kur tu atradi to uzvalku?
-Tev patīk? -Jā.
Gludi noskuvies arī. Nav slikti, Pitijpapu.
Jā, neder tā kā agrāk.
Esmu nedaudz sarāvies, bet…
Nolādēts. Te labi smaržo.
Plītij bija atslēgta gāze.
Ielīdu apakšā un atkal ieslēdzu.
Tu esi labāka par meistaru.
Sajūta tāda, it kā nebūtu veselu mūžību ēdis.
Mans tētis mēdza tā teikt.
Kur ir tavs tētis?
Miris.
-Tava mamma? -Viņa arī.
Tu jau man esi to teikusi, jā?
Es pirmo līķi redzēju sešu gadu vecumā.
Mana mazā draudzenīte Moda Petita sadega papes būdā.
Manai mammai bija mani jātur, lai neskrietu iekšā viņu glābt.
Tu tagad to atceries?
Jā, bet es neatceros tā, kā es atceros atcerēšanos.
Un ne visu.
Ir tā, it kā tas, ko nevaru atcerēties, atrastos aiz slēgtām durvīm.
Un es dzirdu savas atmiņas, bet neredzu un nevaru tām pieskarties.
Zini, kā Koijotsuņa dārgumus
un Redžiju.
Es zinu, ka viņš man kaut ko teica, bet es nespēju to skaidri sadzirdēt.
Tāpēc es domāju, ka tad, kad spēšu, es varēšu šo to saprast.
Piemēram, ko?
Zini, piemēram, to, kāpēc viņu nogalināja, un varbūt pat to, kurš nogalināja.
Mašīna būs klāt pēc 20 minūtēm.
Esi gatavs!
Velns, kas nupat notika?
Te nav zivju.
Greja kungs.
Jūs izskatāties ļoti stilīgi. Kā jūtaties?
-Tik labi kā nekad. Un tas ir fakts. -Labi. Labi.
Barnetas jaunkundz.
Kā jums ar atmiņu?
Joprojām nedaudz miglaina, bet es zinu, cik ir pulkstenis.
Un es esmu stiprāks. Daudz stabilāks uz kājām.
Nu, tās ir ļoti labas ziņas.
Fizisku uzlabošanos jūt mazāk nekā 10 % mūsu pacientu.
Nu, tas mani padara par veiksminieku, ne?
Jā, jā. Lūdzu, nāciet.
Ejam.
Kas noticis?
Jūs te tā sēdēsiet, māsiet ar galvu, smaidīsiet,
it kā viņš nebūtu dedzis ugunīs, svīdis kā cūka un kliedzis pēc palīdzības?
Klau, viņa spēcīgā reakcija uz pirmo injekciju…
Tā mūs pārsteidza.
Bet tāds nu ir šī nezvēra raksturs.
Vienalga šausmīgi. Viņš varēja nomirt.
Es jums galvoju, Greja kunga dzīvība ne brīdi nebija apdraudēta.
-Jā, kāpēc lai mēs ticētu? -Klau, tās ir tikai blakusparādības.
Murgi un delīrijs nav nekas neparasts, un pāris dienu laikā tie mazināsies.
Un kā ar drudzi?
Drudzis ik pa laikam atgriezīsies. Pārsvarā naktī.
Tas būs jānovēro un jāārstē.
Drudzi es varu paciest.
Mani satrauc tas, kas notiek manā prātā.
Tajā virpuļo vesels mūžs,
bet ne viss.
Īpaši trūkst laika, kad man kļuva sliktāk.
Un jūs teicāt, ka es atcerēšos visu.
Nu, mēs vēl esam tikai pusceļā, Greja kungs.
Jums vajadzēs pēdējo injekciju, tad visi šķēršļi būs noņemti.
Un tad viss atgriezīsies?
Jā, vairāk, nekā esat spējis iztēloties.
Tātad tad viņš būs sveiks un vesels?
Uz izmēģinājuma laiku - jā.
-Protams. -Paga. Apstājamies.
Uz laiku? Šķita, jūs teicāt, ka tas izārstē.
Pateicoties tādiem cilvēkiem kā Greja kungs,
mēs galu galā palīdzēsim cilvēku dzimumam, visai mūsu sugai.
Būs zāles miljoniem cilvēku, kuri cieš no šīs slimības.
Un kā ar viņu? Kas notiks ar viņu pēc tā jūsu "laika"?
Maksimālais efekts ilgst vidēji četras nedēļas.
-Četras nedēļas. -Dažreiz sešas. Varbūt septiņas.
Un tad ballīte būs galā un es atgriezīšos iepriekšējā stāvoklī?
Īstenībā mēs esam atklājuši, ka atkarībā no ārstēšanas intensitātes
dažos gadījumos tā var…
paātrināt jau notiekošo kognitīvo spēju pasliktināšanos.
Proti, mana atmiņa būs sliktāka nekā pirms tam?
Mūsu reģistrētajos 157 izmēģinājumos katrs pacients reaģējis citādi.
Un neviens testētais nav bijis tik spēcīgs kā jūs.
Nav pārāk uzmundrinoši.
-Un ja mēs tagad beigtu to sviestu? -Es neieteiktu.
Bet tas ir diezgan pamatots jautājums.
Ja nu es tūlīt pat dotos prom?
Ja jūs tā darītu,
jūs garīgi un fiziski justu ko līdzīgu atcelšanas sindromam.
Un jūsu vecumā tas nebūtu patīkami.
Es divas reizes līdzēju mammai atcelšanas laikā.
-Palīdzēšu viņam pārciest. Ejam. -Viņa atmiņa vienalga izplēnēs.
-Atgriezīsies normālajā stāvoklī. Ejam. -Ja tā var teikt.
Putnēn.
Pie dirsas. Tev viņus nevajag. Tev neko no tā nevajag.
Putnēn. Putnēn. Paklausies.
Es zinu, ka tu to no sirds.
Bet man ir tas jāpabeidz.
Viņa grib labu.
Bet jūs… esat melojis.
Greja kungs, es darītu jebko, lai panāktu izdziedināšanu.
Bet domāju, jūs jau to zinājāt.
Tad…
Jums ir kaut kas, kas man jāparaksta?
Vai atnest jums kaut ko?
Nē, paldies, kundze.
Klau, mīļā.
Es tev notīrīšu.
Labi izskaties.
Pateicos.
Cik esmu parādā?
Neuztraucies par to.
Labi. Viss ir kārtībā.
Gribat, lai jums nolasu?
Es varu izlasīt, Sātan.
ANATOMISKS NOVĒLĒJUMS
…DARĪT MANU ĶERMENI PIEEJAMU TĀLĀKIEM UZLABOJUMIEM…
Te teikts, ka gribat, lai jums pieder mans ķermenis.
Tāds pamatos ir tas līgums, jā.
Bet ne mana dvēsele.
-Man nav vajadzīga dvēsele, Greja kungs. -Labi.
Jo man savējo vajadzēs.
Kāpēc jūs nesatrauc tas, ka saucu jūs par Sātanu?
Šajā pētījumā ieguldīta milzīga nauda.
Trastu un farmaceitisko kompāniju nauda, milzu bagātība un privilēģijas.
Es pieņemu, ka jūs tikai sakāt, ko domājat.
Te arī teikts, ka dabūšu 5000 $ tikai par parakstīšanu.
Jā, summu es, iespējams, varētu palielināt.
Nē, nē, nē, Belcebul, nē.
Jūsu nauda noteikti nopirkusi daudzas melnādaino dvēseles un miesas.
Bet mani nevar nopirkt.
Mēs ar jums tikai apmaināmies pakalpojumiem.
Un es gribu, lai šajā līgumā tas ir pateikts.
-Ja tas jums liks justies labāk. -Un tas nav viss.
Jūs sakāt: kad es dabūšu nākamo injekciju,
es atgūšu visas savas atmiņas?
Jā.
Nu, es parakstīšu tad.
Greja kungs, atvainojiet, bet tā nevarēs.
Pirms pēdējās devas iedošanas man vajag parakstītu piekrišanu.
Paklausieties.
Man ir daudz jāpaveic,
un, lai to paveiktu, man vajag atmiņu.
Visu.
Sniedziet man to…
un šis ķermenis būs jūsu.
Es šodien nevarēšu.
Es pamodos pilnīgi pārgurusi, pievienošos jums, dāmas, nākamreiz.
Mācību grupa Roba, kur tu esi?
Barnetas jaunkundz, jūs sauc Greja kungs.
Ko jūs darāt? Ejiet prom! Labi. Laidiet mani vaļā.
Nē! Nē, beidziet! Lieciet mani mierā! Ejiet…
-Palīgā! Palīgā! -Lūdzu. Mierīgi, mierīgi.
Velns, ejiet prom no manis.
Velns, varat iet no manis prom?
Nolādēts.
Kas ir?
Paliksi tajā kopā ar mani?
Greja kungs, es jūs tagad nolaidīšu lejā, labi?
Aiziet!
Labi.
Sākam. Labi.
Sakiet man, Sātan.
Jā, ko tad?
Jums patīk jūsu darbs?
Turieties, Greja kungs.
BRĪVS
Šķiet, es pasēdēšu kādu brīdi te laukā saulē.
Vari pievienoties, ja gribi.
Jā, tas nekas, viņa pieradusi gaidīt.
Ko tu dari?
Uzrakstīšu ziņu Bilijam.
Kāpēc?
Man jāaizbrauc uz Nīsijas māju pēc pārējām mantām.
Aizvien dusmojies, ko?
Tu domā, ka pieļāvu kļūdu.
Kāda tev starpība, ko domāju?
Man ir ļoti svarīgi tas, ko tu domā.
Tiem ļaudīm nospļauties par tevi.
Jā, zinu.
Tad kāpēc tu mani neklausīji?
Es varēju tevi aizvest. Kāpēc ļāvi viņiem sevi tā čakarēt?
Atceries, kad pirmo reizi mani satiki bēru mielastā?
Pēc kā es smirdēju?
Ja tu man būtu teikusi, lai ieeju Nīsijas istabā,
paskatos kumodes augšējā atvilktnē un atnesu tev sarkanas zeķes?
Tu domā, ka es kaut ko būtu atcerējies?
Nē, bet kāds būtu varējis tevi novannot un es būtu varējusi pati paņemt zeķes…
Jā, taisnība.
Jā, Redžijs rūpējās par mani. Tagad to dari tu.
Pagriežam to otrādi!
Ko tad?
Ja tā būtu tu, kas smirdētu pēc kakām?
Un tu nevarētu atcerēties, ko nupat teica.
Un tev būtu bērna prāts pieaugušas sievietes ķermenī.
Ko tu darītu?
Un nesaki, ka izlēktu pa logu,
jo tu nevarētu pat atcerēties, kā to štruntu atvērt.
Un tieši tā tas ir.
Nevar saprast, vai ienīst savu stāvokli vai ienīst sevi.
Tu tā juties?
Jā. Visu laiku.
-Reku atkal nāk tā sieviete. -Ko?
Tā ir R-I-N-G-A.
Nespēju noticēt: jau otro reizi nācāt, lai atdotu man to naudu.
Pirmajā reizē jūs gulējāt, tāpēc man bija jāatgriežas.
Nu, ziniet: saule noriet, man acis kļūst smagas. Biju gultā.
Esmu lauku puisis.
Esmu pieradis iet gulēt, kad noriet saule. Kad uzlec saule, ceļos un strādāju.
Runājat kā mans tēvs.
Viņš teica: "Kurš laikus iet gulēt, tas agri ceļas un daudz paveic."
Jā. Tā ir.
Un jūs esat godīga, jo es…
Godīgi sakot, es pat neatceros, ka aizdevu jums naudu.
Nu, es jums apsolīju.
Redzi šo naudu?
Es pat nezināju, ka esmu viņai aizdevis naudu.
Bet Šērlija speciāli nāca man to atdot. Vai nav iespaidīgi?
Ļoti jauki, Ringas kundze.
Tikai mēģinu atdarīt par Greja kunga laipnību.
Un jums bankā bija tas skaistais gredzens.
Es to atceros. Tas bija īsts dārgums.
Mans tēvs to uzdāvināja manai mammai pirms 60 gadiem.
Jums ir tas līdzi?
Zinu, man nevajadzētu to nesāt līdzi, bet…
Kopš es to gredzenu atcerējos,
es teicu: "Cerams, ka satikšu viņu vēlreiz,"
jo atradu savā kabatā šo.
Robina, panāc!
Labi. Nāku.
-Paskaties. -Es nāku.
Redzi šo te?
Šis ir amatnieka meistardarbs. Mākslas darbs.
Oho. Tas ir ļoti skaists.
Skaists gredzens skaistai sievietei.
-Nu, man jāiet iepirkties, tā ka… -Lūdzu. Paņem šo.
Labi.
Un šo.
Prieks ar jums iepazīties, Ringas kundze.
-Jauka meitene jūsu māsasmeita. -Nē, nē, nē.
Tā ir manas māsas mazmeitas labākās draudzenes meitiņa.
Viņas vecāki ir miruši.
Un viņa tagad dzīvo pie manis, līdz sakārtos savu dzīvi.
Ptolemijs Grejs atkal glābj cilvēkus.
Nē, nē, nē. Ja vispār, tad viņa glābj mani.
Nezinu, ko es bez tās meitenes darītu.
Jūs šķietat citāds nekā tajā dienā bankā.
Jā, jaunas zāles. Man tagad darbojas visi cilindri.
Cerams, neapkaunojos, kad satikāmies bankā.
Jūs? Man būtu jāatvainojas.
Lūgt svešiniekam naudu?
Man paveicās, ka satiku tik laipnu kā jūs.
Nē, nē, nē. Es neesmu tik jauks, kā domājat.
Jums tas jābeidz.
Ja jūs… Es nesaku, ka esmu nederīgs.
Vienkārši, ziniet, es nekad ne par ko neiestājos.
Es vienmēr it kā saplūdu ar pūli un darīju, kā liek.
Jūs iestājāties par mani.
Ei. Sveika, mazā.
Ko tu gribi?
Tevi sauc Robina, vai ne?
Ja tu zināji, ka mani sauc Robina, kāpēc sauci mani par mazo?
Es esmu Rodžers. Rodžers Doss.
Es dažreiz strādāju ar Redžiju galdnieka darbus.
Līdzēju taisīt viņa tantes Nīsijas virtuves skapīšus.
Jā, labi.
Ei, tu agrāk dzīvoji Benkhedā, pirms apmeties pie Nīsijas, vai ne?
Jā, kopš tā darba neesmu Redžiju redzējis.
Kur viņš tagad ir?
-Miris. -Ko tu teici?
Redžijs nomira. Kāds viņu nošāva.
Kas… Nom… Kas notika?
Es jau teicu - viņu nošāva.
Nolādēts. Miris?
Man jāiet.
Nu, kā iet viņa tēvocim?
Tam, kura vārds sākas ar P.
-Kāpēc jautā? -Zinu, ka viņi ar Redžiju bija tuvi.
Redžijs rūpējās par viņu.
Nu, tagad to daru es.
Esmu viņu pāris reižu saticis.
Pastāstīja man dažus nudien labus stāstus no laika, kad bija Misisipi.
Mana ģimene nāk no turienes.
Es gribētu piekāpt. Izteikt līdzjūtību.
Jā, nu, Greja kungs nav īsti tādā stāvoklī,
lai pie viņa nāktu ciemos, iepriekš nebrīdinot.
Es saprotu.
Es varu tevi aizvest. Mašīna ir tepat.
-Tikai pāris kvartālu. -Es varu pavadīt.
Dod man maisiņus.
Mēs varam iet kājām, ja gribi.
-Kā tev klājas? -Labi.
Ja man būtu jāizvēlas dziesma, ko Zelta platē sūtīt kosmosā,
tas būtu Stīvijs Vonders.
Precīzāk, 70. gadu Stīvijs Vonders.
Ne tādas dziesmas kā "I Just Called to Say I Love You".
Kas ir? Tev nepatīk Stīvijs Vonders?
Nē. Tikai… Vai tu pieminēji Zelta plati?
Jā.
Tādas lietas parasti sarunās neuzpeld.
Vismaz ar tiem, ar kuriem runājos.
Nu, pamanīju uz tava zābaka kosmonautu.
Nu, īstenībā tas ir marsietis.
Tā ka…
-Paldies. -Jā.
Neaizmirsti man piezvanīt, kad ir labs laiks satikt Greja kungu.
Neaizmirsīšu.
-Nu labi. -Nu labi.
Ej! Es tev piezvanīšu.
-Labi. -Par Greja kungu.
Par Greja kungu. Labi.
Ej taču!
Es labāk iešu.
Jau? Jūs nupat atnācāt.
Mana draudzene Alta ir mājās no slimnīcas.
Gribu aiziet apraudzīt.
Šērlija Ringa glābj cilvēkus.
Es jums pēc pāris dienām piezvanīšu.
Es ceru.
Jūs jau aizejat, Ringas kundze?
Jā, viņa mani pamet.
Nē, tā nav. Man tikai jāaprauga draudzene.
Nu, ceru jūs drīz atkal redzēt.
Es arī ceru.
-Ja tavs tēvocis gribēs. -Beidziet.
Atā.
Bilijs man palīdzēs atvest mantas no tantes Nīsijas mājas.
Nebūšu prom ilgi. Tev vajag kaut ko, pirms aizbraucu?
Ne-e, brauc. Es nokārtošu to visu.
Uzsildīšu savu kafiju, domāšu par Šērliju Ringu.
Nu, nepārpūlies.
Ej vien prom, neķītrule.
Ķeramies klāt.
Vai, viņš ir ņiprs.
Uzvedies labi, puis.
Koij, nepamet mani. Nu taču.
Izskatās, viņš negrib runāt.
Ak vai, kas tev te ir, māšel?
Tas, ko varēju paķert, pirms mani izlika no mammas mājas.
Nevarēji samaksāt par īri, ko?
Jā, nevarēju pat samaksāt par viņas bērēm. Tas mani sačakarēja,
jo tas bija jādara pilsētai, bet es no pilsētas neko negribu.
-Sākas. -Ko jūs darāt?
Paklau, es klauvēju pie durvīm, nevērāt vaļā.
Atslēdzu ar savu atslēgu un paņēmu savas mantas.
Ei, vecīt, ej nost.
Jūs to paņēmāt no manas mājas.
Es nezogu no tevis. Tās ir manas mantas.
Jā, nu, es pārbaudīšu.
Un, ja kaut kā trūks, nedomā, ka tevi neatradīšu.
Tev nebūs jāmeklē. Es dzīvoju pie tēvoča Greja.
Ko tu darīsi?
-Tu tagad esi viņa aprūpētāja? -Jā.
Maita, tas pat nav tavs tēvocis.
-Ei, vecīt, ko tu teici? -Aizmirsti. Viņš nav tā vērts.
Viņam tikai tik liels.
Mīkstais.
Tas pat nebūtu godīgi, Bilij. Tu viņu saspiestu kā blusu.
Netuvojies manam ūķim!
Viņam tiks izsistas smadzenes.
Lai uzmanās.
Beidz. Viņš nav tā vērts.
Sveiks.
-Kā iet, Greja kungs? -Sveiks.
Ko tu dari?
Mēģinu sarakstīt, cik cilvēku atceros no puikas gadiem Misisipi.
Esmu ticis līdz 227.
Jūs pazināt daudz cilvēku, ko?
Vairums to ir mani radinieki.
Domāju, varētu pierakstīt vēl sešus šādus.
Kāda ir sajūta pēc tik ilga laika to visu atcerēties?
It kā stāvētu pasaules augstākajā kalnā
un tajā pašā laikā it kā gulētu kapā.
Nu, vai negribi atgriezties uz zemes un nākt mums līdzi?
-Uz kurieni? -Uz ēstuvi pateikties Bilijam.
Tu viņam izmaksāsi pusdienas.
Kā man veicas.
Atceros: tēvocis Torns pastāstīja joku, ķēra pie krūtīm, saliecās.
Beigts un pagalam.
Atceros, mana mamma valkāja baltu kleitu, ko uz bērēm nokrāsoja melnu.
Kā tās zāles sauc?
Nu, man ir tante, kura nespēj atcerēties sava vīra seju.
Nu, tām vēl nav nosaukuma un nekā tāda.
Bet es tev teikšu, tā ir velna dzira,
un tev jābūt gatavam pārdot dvēseli, ja to gribēsi.
Atceries, nelabais nāk klauvēdams,
labāk atver, vai arī viņš tev nodedzinās māju.
Jūs rokat dziļi, tēvoci.
Kur jūs atradāt to nelabā ārstu?
Atceries to zīmīti, kuru atradi pie TV?
-Redžijs sarunāja vizīti. -Īsi pirms nāves.
Negribu traucēt.
Atvainojiet, kundze. Es nepasūtīju vēl.
Mani sauc Sonja. Paskatoties redzu, ka jums laba apetīte.
Tas uz mūsu rēķina.
Skat, nosarki.
-Nosarki, kaut arī esi melnais. -Beidz taču.
Es gribēju teikt, ka…
Zinu, Redžijs vienmēr prātoja, ko darīt, lai jums kļūtu labāk.
Par ko vēl Redžijs prātoja?
Par sievu un bērniem. Viņš viņus ļoti mīlēja.
Nebija noraizējies, ka kāds viņu nogalinās?
Tēvoci, nekā tāda nebija.
Viņš nenomira nejauši.
Kungs, Robinai taisnība.
Nu, Redžijs bija labs cilvēks. Labākais.
Vienkārši notika tāda nelaime.
Nebija nekāda iemesla.
Pilnīgs idiotisms, bet dažreiz tā notiek.
Kad tu biji darbā,
Bilijs atbrauca kopā ar viņu un salādēja visu mašīnā.
Viņa droši vien ievākusies pie tēvoča Greja,
lai varētu dabūt viņa pensijas čekus.
Man ir grūti noticēt,
ka tāda krietna meitene kā viņa darītu ko tādu.
Krietna meitene, kura guļ ar nazi zem spilvena?
Nu beidz.
Kā tu teici, cik Pitijpapus dabū no pilsētas?
Trīs čekus, gandrīz 300 $.
Un viņš ir galīgi traks, vienkārši aizmet tos.
Ļaudis viņa rajonā runā, ka viņam ir vesela kaste ar naudu
kaut kur tajā miskastē.
Tu tiešām domā, viņš ir tā nošķiebies?
Tu esi viņu redzējusi, mamm.
Kad viņš runā, viņu knapi var saprast.
Un viņš redz cilvēkus, kuru tur nav.
Robina teica, ka dzīvos tur? Nevis tikai palīdzēs, kā es lūdzu.
Viņa dzīvos pie viņa tajā netīrajā dzīvoklī?
Tā viņa saka.
Mamm, es tev saku. Viņa grib viņa naudu.
Vajag pateikt, lai pilsēta to pārbauda. Saproti, ko saku?
Nu, varbūt pienācis laiks ielikt viņu kādā aprūpes namā, zini?
Viņa paša labā.
Viņi tikai apskatīsies, kā viņš dzīvo, un sekundes laikā izvilks no turienes.
Tici man.
Es braucu ar saldējuma mašīnu, strādāju par apkopēju pastā.
Man bijis daudz citu darbu.
Pārvācos uz Džordžiju tāpēc, ka māsa Džūna teica: viņas bērniem vajag tuvumā ģimeni.
Tā, Džūnas mājas ielas pusē bija Džonsi,
Petiji, Džordžs un Meriona Vaiti,
un vēl atceros Baniju Rodžersu.
Baniju? Tā bija sieviete?
Nē, nē. Banijs Rodžerss bija vīrietis.
-Rodžerss nogalināja Tomiju Botomsu… -Ko?
…ne mirkli nebija cietumā, netika tiesāts.
Oho.
Es tagad to visu redzu tik skaidri.
Es redzu visu, izņemot to vienu lietu…
kur es noliku Koijotsuņa dārgumus.
Neuztraucies. Atausīs atmiņā.
Un līdz tam vari ļauties maigām domām par savu jauno draudzeni.
Šērlija ir jauka.
Bet viņa nav tāda, kuru iekāro.
Taču Sensija…
Es nekad nekur neesmu bijis tik laimīgs, kā biju ar Sensiju.
Tev būtu jāguļ, tēvoci.
Sensija bija visskaistākā sieviete, ko esmu redzējis.
Tieši tā. Skaistas domas.
Sensijas dēļ būtu vērts atdot dzīvību.
Saldus sapņus!
Es tūlīt atgriezīšos.
Sveiki. Vai es jūs redzēju skrienam?
Mans tēvocis Koijotsuns…
Kas tas par vārdu - Koijotsuns?
Nu, viņš īstenībā nebija mans tēvocis, es tā viņu saucu.
Bet viņa vārds bija Koijotsuns tāpēc,
ka viņu dzirdēju uzrunājam tikai tajā vārdā.
Nu?
Kāds sakars jūsu netēvocim Koijotsunim ar jūsu skriešanu?
Koijotsuns teica:
"Katra melnādainā dzīvē pienāks brīdis, kad būs jāskrien.
Tāpēc, ja netrenēsies,
tad, kad tas laiks pienāks, nevarēsi sasniegt vajadzīgo ātrumu."
Izklausās pēc gudra cilvēka.
Viņš tiešām bija.
Ko jūs lasāt?
SVEŠINIEKI VILCIENĀ PATRĪCIJA HAISMITA
Mīlasstāsts?
Nu tas ir par diviem vīriešiem, kuri nav pazīstami
un grib nogalināt cilvēkus.
Katrs savu.
Bet viņi zina: ja darīs to paši, būs ķezā.
Tāpēc viņi samaina. Nu, upurus.
Nu, man nepatīk slepkavību stāsti.
Par daudz asiņu un nežēlības.
Nav svarīgi, ko lasa, ja vien kaut ko lasa.
-Koijotsuns… Koijotsuns… -Aha.
…vienmēr teica:
"Labākais, ko melnādainais var darīt, ir prast lasīt un domāt ar savu galvu."
Domāju, man būtu paticis jūsu tēvocis.
Jūs viņam noteikti būtu patikusi.
Un kāpēc jūs tā sakāt?
Mani sauc Sensija. Sensija Hauarda.
Ptolemijs Grejs.
Daudzi domā, ka tas ir afrikāņu vārds, bet īstenībā tas ir grieķu.
Jūsu ģimene nāk no turienes?
Manai mammai patika vēsture.
Tāpēc, kad Aleksandrs Lielais iekaroja Ēģipti
300 gadus pirms Kristus dzimšanas,
pārvaldnieki kļuva par valdniekiem jeb faraoniem.
Un trim bija vārds Ptolemajs.
Viens bija Kleopatras tētis.
Tā ka viņš bija ne tikai grieķis, bet arī Ēģiptes valdnieks.
Sakiet man, Ptolemij…
vai jūs kaut kad vakarā lasāt priekšā savai draudzenei?
Sensij.
Jā?
Viņi gatavi bārbekjū.
Es neesmu izsalkusi, Ezra.
Tas ir Ptolemijs Grejs. Nosaukts Ēģiptes grieķu valdnieka vārdā.
-Valdnieks, ko? -Tas ir tikai vārds.
Nu klau, mums jāiet.
Varbūt nāciet līdzi, Greja kungs?
Viņš nav ielūgts.
Nu tad es varbūt te pasēdēšu un nedaudz parunāšu,
pēc brīža būšu.
Es teicu - nāc!
Ezra, izbeidz!
Nedrīkst tā grābt dāmu.
Pie dirsas, nelien, kur neprasa, nēģeri.
Ezra! Tu taču negribēsi kauties svētdienā.
Ejam.
Labi.
Jautāju vēlreiz, ko tu te dari?
Es jau tev teicu.
Mana tante Alberta man mācīja neļaut vīrietim pret mani slikti izturēties.
Bet tad es nevarētu būt ne ar vienu citu vīrieti vismaz trīs dienas,
lai mani nesauktu par ielasmeitu.
Ezra mani pagrāba aiz rokas svētdien,
un tagad ir trešdienas vakars.
Ja tev būtu brīva diena,
īre nomaksāta un nedaudz naudas bankā, ko tu darītu?
To, ko tagad.
Ja tu būtu viens.
Ā, tad.
Pieceltos pirms saules. Ar autobusu aizbrauktu uz Altūnas ezeru.
Novilktu kurpes un zeķes.
Noietu lejā krastā un skatītos, kā uzlec saule.
Tas ir viss?
Tad aizietu uz mākslas muzeju un ļautu sevi ieskaut skaistumam.
Tad savā brīvajā dienā tu notērētu tikai autobusa biļetes naudu?
Droši vien nopirktu sev sendviču un dzērienu.
Tad vēlāk nopirktu sev grāmatu.
Tāpēc es esmu te.
Man jābūt kopā ar tādu vīrieti kā tu.
Vīrieti, kurš katru dienu padarītu par pārsteigumu.
Neko vairāk nevaru piedāvāt.
Mana mamma un Alberta arī man mācīja:
"Nevar dabūt visu.
Jāpieņem tas un jāsamierinās ar to, ko tev vajag."
Un ko tev vajag, Sensija Hauarda?
Es agrāk domāju, ka man vajag vīrieti, kas man pirks smalkas kleitas,
skaistas drēbes.
Man ir drēbes.
Bet tās pieguļ kā virves un ķēdes.
Tagad man vajag vīrieti, kas ik vakaru man varētu palasīt kādu grāmatu.
Tā ka man laikam būs jāpaliek pie tevis.
Man tajā nav nekādas teikšanas?
Protams, ka ir.
Ja vien tu saki "jā".
Nēģeri, skaiti lūgšanu.
-Ezra. Ezra, klau, tu zini, ka mēs… -Malā, nolādēts.
-Vecīt, es negribu nepatikšanas. -Maita, es tevi nositīšu!
Nē!
-Nu velns! -Ezra!
Redzēs, vai vēl gribēsi viņu, kad būšu beidzis.
Ezra, es tevi brīdinu, vairs viņam nepieskaries!
Vai kas būs?
Es tevi brīdināju nekad man nedarīt pāri.
Es nebēgu pie viņa.
Es pametu tevi.
Tu pacelsi pret mani stroķi?
Tu šausi pa mani? Šī sūdagabala nēģera dēļ?
Viss, Ezra. Mums viss ir cauri.
Nu tad pie velna.
Kuce!
Ak dievs! Velns! Nolādēts!
Sensija, pietiek, mazā. Lūdzu.
Lūdzu, mīļā. Lūdzu.
Sensij.
Laid!
Kāpēc apturēji mani? Viņš gribēja tevi nogalināt!
Paskaties tik.
Man nav iebildumu šo sākt ar nedaudz asinīm.
Bet netaisos kāpt pāri līķiem, lai tur tiktu.
Ņem.
Paglabā to.
Nāc. Noliksim tevi gultā.
Man noderētu pagulēt.
Un, kad tu pamodīsies,
tev ir jāizrok tie dārgumi un jāliek tie lietā.
Putnēn! Putnēn, celies!
Ko, pie velna?
Es atceros, tā ir tieši… Tā ir tieši te.
-Kas tad? -Melnā sirds.
Kas?
Es to ieliku grīdā,
kad es to laboju pēc tam, kad Sensija izšāva caurumu.
-Tā bija. -Tev viss labi?
Es zinu, tā ir tieši… tieši te kaut kur.
Tēvoci!
-Ko tu dari? -Tā ir tieši te.
Dod, palīdzēšu.
-Nu tad nāc. -Labi. Bet nevēzē to.
-Pārgriez tā. -Labi.
Nu re. Velc.
Labi. Tagad nekas vairs nestāsies ceļā.
Mēs to tūlīt atradīsim.
Nu, ko tad mēs atradīsim?
Nākotni, Putnēn.
Nākotni.
PAMATĀ VOLTERA MOSLIJA GRĀMATA
Tulkojusi Laura Hansone