Jag trodde att vi skulle fiska mal på natten, Coydog.
Det ska vi, grabben.
Jag måste hälsa på min flickvän först.
Vem av dem? Miss Charlotte eller miss Ruby?
Miss Mary.
Varför måste vi hälsa på henne innan vi fiskar?
Jag lovade att hjälpa henne att betala hyran.
Kom nu, grabben.
Hej!
Vet du vad prästen sa om synd?
Ja.
Det är vad det här är!
Hej, Coydog!
Hej!
-Det var länge sen! -Ja.
Jag har jobbat med skogshygge uppe i Van Cleve
medan jag har gjort hembränd whisky.
Är han inte lite för ung för att vara här i kväll, mr McCann?
Nej. Jag är sju år. En stor pojke.
Jaså?
Jag ser till honom några dagar.
Mamman åkte till New Orleans för att se efter sin far.
Och vem ska du träffa här?
Miss Mary och hjälpa henne med hyran.
Miss Mary!
Ja, miss Delia.
Mr McCann här ska "hjälpa dig att betala hyran".
Jag kommer.
Vill du ta ett bad, store pojken?
-Ja, ma'am. -Följ med mig.
-Lyd miss Delia nu, grabben. -Okej.
Det blir en trevlig kväll!
-Matrice. -Ja, miss D.
Kan du hämta några hinkar med varmvatten till badkaret?
Ingen badar förrän senare.
Det är för vår kungliga höghet.
Kom. Nu gör vi dig redo.
Är vattnet tillräckligt varmt, pojken?
Varför har ni badkaret i vardagsrummet?
Det brukade vara på övervåningen, men sen flyttade miss Loretta in
och det fanns inte plats där uppe längre.
Men här nere är det närmare till varmvattnet.
Okej.
Du är ett så rart barn.
Jag vill ta med dig hem.
Okej.
Varenda gång. Din jävel. Varenda gång.
Sluta nu. Nån måste förlora.
Jävla bedragare!
Kom hit, din jävel!
Sluta! Sära på dem! Inga slagsmål här inne!
Jag vinner, din jävel! Tänker du bluffa igen?
-Skada honom inte! Det är min man! -Jag ska döda dig.
Kom hit, raring.
Hej, Pitypapa.
Är du där?
Ja. Kom in.
Tänker du skjuta mig?
Åh, nej. Jag…
Jag tänkte skjuta mig själv.
Se på dig.
Så, har du varit ute med din nya vän?
Ja.
Varför inte skjuta mig själv?
Du var allt jag hade och nu är det över.
Så, du vill dö?
Jag vet inte vad annars jag kan göra.
Varför måste du göra nåt?
För du är den enda kvinna jag har älskat.
Och jag kom hem, eller hur?
Du kan inte förlora mig.
Du kommer alltid att vara min enda man.
Men om du vill dö, låt mig skjuta dig då.
För efteråt sätter jag en kula i mitt eget hjärta.
Nej.
Morbror…
Vad gör du uppe så sent?
Unwin Lomax.
Vem?
Unwin Lomax knockade Arthur Meany
och miss Molly knivhögg honom till döds.
En mardröm?
Det började inte så.
Jag låg i badkaret.
Miss Matrice värmde upp badvattnet.
Varmvattnet värmde upp mig.
Alla skrattade och log och…
Jag tror inte jag känt mig tryggare.
Men som vanligt varar det inte.
Förlåt att jag är så sen.
Men när jag ringde tidigare sa du att allt var okej.
Det är det.
Whiskyn hjälper mig bara att somna om.
Du kunde ha sovit över hos Roger om du velat.
Nej, jag borde ha varit här och inte lämnat dig ensam.
Jag är ledsen.
Var inte ledsen.
Det är inget fel med att vara ung och kär.
Kär?
Jag ser hur han tittar på dig.
Jag och Roger känner knappt varann.
Kl. 04.30 säger mig nåt annat.
Nej, det var bara…
-Spelar roll. Vi hängde bara. -Betedde han sig bra?
Ja.
Tja, om du är villig, kan han.
-Jag åberopar femte tillägget för det. -En dag ser du tillbaka på det
och du ser det med andra ögon.
Tja, jag är tillräckligt gammal att veta vad kärlek är.
Verkligen? Vem lärde dig det?
Du.
Jag älskar dig, Ptolemy. Det gör jag.
Och jag slår vad om ifall jag var 20 år äldre
och du var 50 år yngre,
skulle jag kunna tänka mig att vi var ihop du och jag.
Har du nånsin känt så för nån?
Min första lilla flickvän Maude, antar jag.
-Ja. Och du vet vad jag känner för Sensia. -Ja.
Men du…
Du är…
Du är den första kvinna som nånsin älskat mig.
Älskat mig vill…vill…
Villkorslöst?
Ja, det. Villkorslöst.
Ja.
Och det är den sortens kärlek jag hoppas jag minns när jag blir sämre.
Men du borde springa mot din framtid,
och grabba tag i allt som står till ditt förfogande.
Det är bra att vara ung.
Och bra att vara gammal också.
Jaså? Vad är så bra med det, gamling?
Gamla vet var skit kommer ifrån och varför den är där.
Och vad mer?
Gamla är inte rädda för livet, för de har en fot i graven.
Lyssna. Du måste sova. Vi har en viktig dag i morgon.
Jag vill att du träffar lite nytt folk och lär dig några gamla trick.
-Vill du ha en liten drink innan? -Åh, nej.
Du vet att du inte ska dricka så mycket.
Du vet att du inte kan rädda mig heller.
Ja, men jag kan alltid försöka.
-God natt. -Got natt. Sov gott.
Låt inte sänglössen bita.
Gör de det, blir de fulla.
-Vem fan är det? -Ptolemy Grey, jag vill prata med Nina.
Vet du vad fan klockan är?
Jag…jag ber om ursäkt,
men det är nåt viktigt jag måste säga till henne.
-Hallå? -Papa Grey?
Ja, det är jag.
Det är Nina. Nina Lloyd.
Hur fick du mitt nummer så fort?
Det är i min telefon.
Vad? Vet din telefon vem som ringer?
Alla telefoner gör det.
Vad? Gör de?
Jag beklagar Alfreds beteende. Han blir beskyddande när folk ringer mig.
Är det din pojkvän?
Nej, inte alls. Bara…
Bara en vän till familjen som hjälper till.
Ringde Niecie och berättade om minnestalet jag ska ha för Reggie?
Ja, men… Jag tror inte att jag kan komma.
Det är fortfarande svårt.
Ja, jag vet. Som ett…sår som aldrig läker.
Ja.
Lyssna. Minnesstunden börjar kl. 15.00.
Om du kan träffa mig kl. 14.00,
så lovar jag… att inte ta upp mycket av din tid.
Jag vill bara ge dig lite pengar.
Jag förstår inte. Vilka…vilka pengar?
Pengarna jag sparade till Reggie, din man.
Tillräckligt för att försörja dig och barnen i några månader.
-Kl. 14.00, sa du? -Ja. Kl. 14.00.
Jag visste att du satt här och läste en bok.
-God morgon. -God morgon.
Kan du skaffa oss en busstidtabell?
Nej, skaffa en…en busstidtabell.
Ja, det är det jag gör, morbror.
Tänker du ringa bussbolaget?
Nej, jag laddar ner den.
-Vadå? -Laddar ner.
Typ, internet. Hört talas om det?
Ja, jag har hört talas om det men aldrig använt det.
Låt mig visa dig. Vart ska du åka?
Vi ska åka till Buckhead.
Där ligger det. Nummer 44.
Det ser precis ut som det brukade.
Hoppas han fortfarande är härinne.
-Okej. Kom igen. -Jag kommer.
Ursäkta mig. Du behöver motion.
Hela vägen upp?
Du klarar det.
Helvete.
Kom nu.
Se på dig.
-Åh, barn. -Du klarade det.
-Benen värker. -Jag visste det.
Ja, det gjorde jag.
Vi ska träffa mr Abromovitz.
-Har ni bokat ett möte? -Nej.
Varför vill ni träffa mr Abromovitz?
Han är väl fortfarande advokat?
Ja, men ni kan inte bara gå in här…
-Moishe! Är du där inne? -Sluta, sir. Jag ringer polisen.
-Moi… -Är det nåt problem?
Den yngre?
Mr Grey?
Var är din pappa?
Han dog för cirka 15 år sen.
Han var ung.
Han var 69 då han dog.
Kom hit.
Jag kan inte fatta att det är du. Vilken rolig överraskning.
Du ser bra ut.
Kvinnan jag gjorde trädgårdsarbete åt anklagade mig för stöld.
De satte mig i häktet och allt.
Jag fick en…en av domstolen utsedd advokat.
Den jäveln ville att jag skulle erkänna.
Han sa det till domaren.
Ja, som tur var för mr Grey,
var min far där för att representera farbror Shmuel för förskingring.
Han hörde mr Grey gräla med sin advokat.
Gerald Watts.
Ja. Oj, mr Watts.
Far frågade mr Grey om han ville ha en annan advokat.
Din farbror då?
Shmuel? Nej, han var skyldig.
De behövde bara fastställa böterna.
Så…så vad trodde de att du stal?
-En statyett gjord av… -De sa att Degas gjort den.
Men Moishe den äldre jobbade med fallet i tio månader.
Slutligen fick han en av systerdöttrarna att erkänna att kvinnan Sadie Holman
hade stulit den själv…
-Vad? -…och sålt den i hemlighet.
Vad? Så…hon fick fängelse?
Nej, min far fick henne bara att dra tillbaka anklagelserna.
Men hon var ju skyldig.
Vissa människor, även brottslingar, får aldrig se en fällande dom,
än mindre insidan av ett fängelse.
Så, vad kan jag hjälpa till med?
-Kan du göra ett testamente åt mig? -Självklart. Är det många arvingar?
Några, men jag vill att Robyn ansvarar för vem som får vad och när.
Vänta. Jag?
Nej.
Är det en ansenlig summa?
Ja, men din pappa visste allt om den.
När man går igenom testamentet,
har jag som vana att diskutera detaljerna med testatorn privat.
Det förstår ni nog.
Ja, jag väntar utanför.
Vad betyder denna unga kvinna för dig?
Robyn kom in mitt liv
när jag verkligen behövde nån som tog hand om mig.
Jag var i dåligt skick, Mo.
Hon drog ut mig ur ett djupt, djupt hål.
Och jag…typ adopterade henne.
Jag förlitar mig på Robyn med mitt liv, mer än min familj.
Jag förstår hur du känner för flickan, men delar andra din övertygelse?
Som din familj?
Tänk om de bestrider det?
Med all säkerhet.
Jag har en systerdotter som har en son man inte kan lita på.
Jag har en systerson som dödades,
som lämnade efter sig två barn och en fru, som jag inte är säker på.
Men jag vet att allt som jag ger dem kommer de att slösa bort.
Är du säker på det?
Ja, de kan inte hantera så mycket pengar.
Så, jag lämnar särskilda instruktioner till Robyn,
men de kommer fortfarande att säga att jag var galen.
Du verkar ha ditt sinne i behåll.
Ett förvaltningskonto kan upprättas som domstolen accepterar,
om inte din familj har andra förväntningar.
Bra! Det är vad jag vill ha.
Okej. Det är en sak till som du kan hjälpa mig med.
Stället ser likadant ut som förr.
Det som finns i detta bankfack är ditt.
Era nycklar, mina herrar.
Coydog, jag hittade skatten.
Brasher-dublonen.
Enligt min fars uppgifter
tillerkändes mr Grey detta mynt för 40 år sedan.
Som sin egendom.
Han betalade skatt, även om vi avrådde.
Det aktuella värdet?
17, 29 miljoner.
-Dollar? -Ja.
Och det finns sju mynt av mindre värde i ett annat fack för samma nyckel.
Låt oss inte oroa oss för dem just nu.
Men vi ska börja med att lösa in det här
och öppna ett förvaltningskonto som Robyn här får sköta.
-Nej, nej. Vi måste prata om det här. -Oroa dig inte.
-Oroa mig inte? Har jag nån talan? -Självklart.
Tack, men nej, tack.
Varför frågar du honom? Du behöver inte göra nåt än.
Ja, men tänk om jag känner likadant sen?
Även om det är en besvikelse för mr Grey,
försäkrar jag att förvaltningskontot är i goda händer.
Hur…hur då?
Om du vägrar förmyndarskap, så får jag ansvaret.
Om hon vägrar.
Hur skiljer sig det här från det du redan gör
med krokodilväskan med pengar?
De är på banken och du har bankkortet.
Lyssna, jag vet att det är mycket pengar.
En jävla förmögenhet. Jag kan inte ta hand om dem.
Men allt står i testamentet.
Allt du behöver göra står i det. Som om jag var där med dig.
Ja, men det är du inte.
Lyssna, alla får sin andel.
Du får en summa och sen en lön att skriva ut checkar varje månad.
Shirley Wring, Billy Freres, de får lite pengar.
Det…det blir som om du tar hand om alla.
Hur ska jag kunna göra allt det?
Jag förstod knappt ett ord av vad advokaterna pratade om.
Du är smartare än alla i det rummet. Plus att Moishe vet allt.
Och jag ska lita på honom?
Skaffa annars ett andra eller tredje utlåtande.
Du lyssnar inte. Jag vill inte ha pengarna. Inte ett öre.
Du ville inte komma till ett hem som luktade skit och var helt infesterat
och prata med en galen förvirrad gammal gubbe heller,
men det gjorde du.
Du gjorde det, för du är den enda som kan det.
Jag var tvungen, jag hade inget annat hem.
Jag städade upp röran, för jag ville inte bo i den.
Inte för att jag är nåt sorts helgon, men ändå fortsätter du…
-Fortsätter med vad? -Ser mig som nån jag inte är.
-Jag ser den du är! -Nej, det gör du inte!
Jag har gjort allt för din skull!
Inte för mig eller…hur jag känner.
För…för om du verkligen såg mig,
skulle du se att jag är 17 år och inte redo.
Du gör mot mig det Coydog gjorde mot dig.
-Därför vet jag hur det känns. -Varför tvinga mig då?
Du kan göra vad du vill, okej?
Jag vill bara att du överväger det.
Överväg det, kanske, kanske vet jag vad jag pratar om.
Vad händer? Kom igen.
Mamma.
-Robyn! -Robyn!
-Hej! -Hej.
-Hej, Pitypapa. Billy. -Förlåt.
Robyn.
Är Nina här?
Hon är lite sen.
Så vi ska ha det här i vardagsrummet?
Det kommer inte lika många som sist. Så, varför inte.
-Har du mat? -På baksidan.
Vad hände med dig, Pitypapa?
Jag menar… Du är inte så förvirrad som du var,
men du är inte samma man som du var förut heller.
-Inte? -Nej.
-Hej! -Mamma!
Åh, herregud! Vad fina ni är.
-Vad är det? -Artie tog min docka och drog ut tofsarna.
Gjorde du så med din systers dockor?
Ja, men hon slängde min leksakspistol på marken.
-Nej. -Lugna ner er.
-Sluta. -Jo, det gjorde du.
Det enda sättet att lösa det på,
är att se vem av er som äter mest glass.
-Ja. -Jag tar dem till affären.
-Köper glass åt er. -Tack, Robyn.
Kommer du?
Nej, raring, jag stannar här och pratar med Papa Grey.
-Snälla? -Sen äter vi allihop, okej?
Okej!
Vackra barn.
Ja. De är mitt allt.
Har du nåt emot om vi går dit och pratar?
-Nej, ingen fara. -Okej.
Kom.
Jag förstår att detta…
Sist vi var här var det här rummet ett helvete.
-Ja. -Men, kom in. Kom.
Det var…första gången vi träffades också.
Ja, inte för att jag inte velat. Det är bara det att jag…
Reggie ville inte att jag kom förbi.
Han ville inte att jag såg dig i det tillstånd du var i.
-Jag antog det. -Ja.
Det känns ändå som om jag känner dig.
Så mycket älskade Reggie dig. Han berättade allt om dig.
Han berättade om allt du lärt honom under årens lopp.
Han har fortfarande…
…hade de där barnböckerna du gav honom när han var barn.
Han sa att när du satt barnvakt tog han fram dem och du läste ur dem.
Tills han blev tillräckligt stor och jag bad honom att läsa dem för mig.
Ja, han var rar på det sättet.
Ja.
Här är 5 000 dollar.
De är till dig och barnen.
Reggie älskade de barnen.
Det sista han sa var att det var Latishas födelsedag.
Han hade bråttom hem för att köpa festtillbehör.
Ja.
Jag…jag vet att det är svårt att vara här…
…men jag skulle verkligen uppskatta
om du stannade och lyssnade på vad jag har att säga.
Det gäller lika mycket dig och barnen som det gäller Reggie.
-Men jag förstår om du inte kan. -Nej, jag…stannar.
Tack.
Nej, tack ska du ha.
-Jag uppskattar det. -Ja.
Det är nog bäst du går tillbaka.
Tack.
Vi har ett stort chokladglasspaket.
-Jag gillar choklad. -Vem gillar choklad?
-Jag. -Inte jag.
Om du inte gör det, äter jag allt.
Äter allt själv?
-Japp. -Inte klokt.
-Ge den till din mamma. -Jag får ont i magen.
Kommer jag för sent?
Nej, det har inte börjat än.
Vill du ta en promenad?
-Javisst. -Okej.
Du vet att Papa Grey är sjuk, va?
Jag trodde att medicinen gjort honom bättre.
Det var bara en temporär lösning.
Kan inte läkarna göra nåt?
Nej, men vi visste att det skulle hända, så…
Det är orättvist.
Inget är nånsin rättvist.
Så är det bara.
Folk lider och sen dör de och ingen bryr sig ett jävla skit.
Mamma hade cancer.
Hon hade så ont, så om man bara andades på henne skrek hon av smärta.
Pappa kom in i rummet och hon tittade på honom
och var rädd att han rörde henne eller sa nåt för högt.
En dag vinkade hon åt honom att komma nära.
Och när han gjorde det, bad hon honom att döda henne.
Bad honom.
Vad hemskt.
Man är med personen man älskar mest,
och det bästa man kan göra för dem är att döda dem?
Hur kan det vara rätt?
Jag vet inte.
Jag såg nåt i pappa när han satt bredvid mamma.
Vadå?
Hon kunde be honom om allt,
för de betydde allt för varann.
Vi skulle vara lyckligt lottade om vi hittade en sån djup kärlek.
Det skulle jag inte ha nåt emot.
Jag menar inte oss.
Inte än.
Du kan inte mena allvar.
Är det så galet? Tanken på att du och jag är ihop?
Vänta.
Ihop, hur då?
Att du älskar mig så mycket att du vill döda mig?
Jag vill bara veta vad det här är.
Jag gillar dig och du är snäll
och det har varit kul, men jag har mycket att göra.
Vad skrattar du för?
Pappa friade till mamma sex gånger innan hon sa "ja".
Jag menar inte att vi är så. Jag säger det bara.
Du är dum.
Kom nu.
Miss Barnet.
Vad gör du här?
Mr Grey bjöd in mig.
Han sa att jag kanske var intresserad att höra hans tal.
Jag är lika förvånad som alla andra.
Det här är dr Rubin. Han är morbrors minnesdoktor.
-Trevligt. -Hur står det till?
Bra.
Han har ett namn. Det är Roger.
-Roger. -Roger.
Ja, trevligt att träffas.
Morbror. Hej.
-Hej, Satan. -Hej, mr Grey. Hur står det till?
Varje dag jag kan tänka klart, är tack vare dig.
Tack för att du kom.
Ja, okej.
-Hej. -Hej.
Okej, tack allihop
för att ni kunde komma igen.
Sist vi träffades
mådde min morbror Pitypapa, mr Ptolemy Grey, inte så bra.
Men nu är han bättre,
och han vill säga det han inte kunde sist.
Jag tycker vi är skyldiga inte bara Pitypapa, men även Reggie,
att lyssna på hans favoritmorbror, som Reggie älskade att göra.
Börja.
-Hej, allihop. -Hej, mr Grey.
Den enda anledningen till varför jag står här,
är på grund av min systerson Reggie Lloyd.
Amen.
Reggie tog hand om mig
när ingen annan stod ut med stanken i mitt hem
eller min kroppsodör.
Han var en av de bra svarta män som bodde i våra kvarter
som såg till de äldre och barnen.
Han var en bra man som stannade på ett ställe för länge.
Jag har aldrig varit en sån man.
Jag var gift med en kvinna som hette Sensia Howard.
Folk sa att hon inte var bra.
Hon var ute och festade. Spenderade mina pengar.
Hon brydde sig bara om sig själv.
Hon brydde sig inte om mig eller nån annan.
Niecie, din mamma sa att jag borde lämna henne,
för jag förtjänade en bättre kvinna.
Men din mamma var inte hos mig då Doris Hind kom till min dörr.
Hej. Hej, miss Wring.
Doris hjärta var krossat, för hennes mamma hade precis dött.
Hennes mamma Cora Patterson, berättade för henne på sin dödsbädd
att hon var mitt barn.
Cora hade varit min flickvän ett tag,
men jag lämnade henne när Sensia kom in i mitt liv.
Men jag kunde se att Doris var mitt barn.
Men jag kramade henne inte.
Jag öppnade inte dörren och sa: "Kom in!"
Jag sa:
"Jag är ledsen, men din mamma måste ha tagit fel."
Och jag stängde dörren framför hennes ansikte.
När hon gick nerför trapporna stötte hon på Sensia.
Och min brud kunde se att hon hade mina anletsdrag.
Hon kramade om den gråtande flickan
och tog henne med upp igen.
Sensia älskade henne, men jag kunde inte det.
Jag föraktade henne och att hon inkräktade i våra liv
och jag visade det.
Doris hatade mig tills den dag hon dog.
Hon blev 42 år gammal.
Men jag gick inte på begravningen, för…
…jag visste inte ens att hon hade varit död under flera år.
Men jag ville inte att ni skulle höra alla mina problem.
Men jag berättade om Doris av en anledning.
Det är en enorm orättvisa att jag står här
medan Reggie ligger begraven.
Han var en bra man som förtjänade ett bra liv.
Han förtjänade en kärleksfull fru och barn.
Han förtjänade inte sitt öde.
Jag är skyldig Reggie mitt liv.
Och det är en enorm skuld som jag ämnar att återgälda till fullo.
Så jag bad er alla att komma hit för att bevittna
att jag, Ptolemy Roberts Grey, kommer att göra allt i min makt
för att se till att Reggies barn får alla möjligheter
i en värld där folk inte bryr sig om ifall vi lever eller dör.
Om dessa barn växer upp och blir hälften vad deras pappa var,
skulle alla här vara i en…en…vär…
Alla här skulle leva…
Alla här skulle…leva i en värld som…
Allas liv…i världen…
Vi kommer att…leva i en värld som blir en bättre…bättre plats att leva i.
Tack ska ni ha. Nu äter vi.
Mår du bra?
Nej, men det är så det ska vara.
Den där flickan…Doris?
Min dotter Doris?
Din dotter Doris.
Under hela den tiden, försökte du inte att ställa allt till rätta med henne?
Inte en enda gång?
Nej.
Vad hände? Hur dog hon?
Hon…begick självmord.
Hatar du mig nu?
Du vet bättre än att fråga det.
Roger vill ha ett seriöst förhållande med mig
och började prata om oss som om vi vore ett par.
Ni är väl det?
Det vill jag inte höra.
Berättade du om dina pengar?
Vilka pengar?
Så du har bestämt dig för det.
Måste du prata om det just nu?
Jag hoppas fortfarande att du ändrar dig.
Se på dem.
Var är deras mamma?
Hörrni!
Jag letar efter henne.
Du har på dig en klänning.
Nina?
-Papa Grey. -Vad gör du här helt ensam?
Alla är i trädgården där maten är.
Ja, jag bara… Jag tänkte bara.
Jag ville tacka dig för att du stannade. Jag hoppas jag sa nåt rätt.
Mer än nåt.
Man hörde verkligen hur mycket du älskade honom.
Jag var inte den enda.
Långt därifrån.
Han älskade dig mycket också. Jag hoppas du vet det.
Det gör jag.
Saken är den att han älskade dig så mycket
att när han fick veta att en annan man var ute efter dig,
tänkte han ta dig ner till Texas.
Ursäkta. Vad?
Det var det sista han sa.
-Vad sa du? -Vad tycker du att jag borde ha sagt?
Jag vet inte.
Jag åkte till platsen Reggie mördades
och hittade kvinnan som såg det hända.
Hon sa att mannen som gjorde det var svart och hade taggigt hår
och ett ärr över ögat.
Hörde hon ett namn?
Jag ser inte Reggies pickup parkerad framför huset.
Körde du hit själv?
Nej.
Så nån skjutsade dig då.
Ja.
Var det Alfred, en vän till familjen?
Jag går in.
Sa du till Alfred att Reggie planerade att ta dig och barnen till Texas?
Jag berättade inte för nån om Reggies planer för oss.
Var Alfred med dig natten Reggie mördades?
Jag är en bra kvinna, mr Grey. En mor.
Var Alfred med dig när kulan penetrerade Reggies hjärna?
Jag är en bra kvinna!
Vad fick Alfred fängelse för?
Vad? Vem sa det?
Det är inget svar.
Vad vill du att jag ska säga?
Berättade du för honom att Reggie försökte ta dig härifrån?
-Nej… -Vad sa han? Att du måste stanna?
Att du var hans kvinna?
Att du inte skulle åka nånstans? Att du tillhörde honom?
-Visste du det? -Nej!
Men misstänkte du det?
-Jag frågade honom. -Och vad sa han?
Han slog mig.
Han knockade mig.
Och det är mannen du vill leva med?
Jag var 13 år gammal.
Jag hade fyllt 13 när jag och Alfred träffades och han…
Vad ska jag säga till en sån man?
Jag älskade verkligen Reggie.
Det gör jag, men…
…men med Alfred är det bara…
Jag… Jag kan inte förklara det.
Vad som än hände, så visste jag inte det.
Så vad ska jag göra?
Morbror Coydog brukade säga:
"Du måste låta floden flyta dit den vill."
Vad betyder det?
Jag vet inte.
Jag brukade fråga honom samma sak.
Han sa: "Vi är alla i den floden, grabben.
Och floden vet vart den ska."
Hej.
Tack för att du kom.
Mår du bra?
Jag gillade ditt tal.
Det låter som om du har accepterat vissa sanningar i livet.
Det vet jag inte.
Du verkar åtminstone vara redo att erkänna att jag hade rätt.
Du är en bra man.
En bra man?
Ja, här sitter jag och håller dig i handen som om vi har en framtid,
medan läkaren sa att mina dagar är räknade.
Tror du att en gammal kvinna som jag inte vet
att vilken dag som helst kan vara hennes sista?
Det var trevligt att träffas.
Jag låter dig prata med din gäst.
Jag kommer strax.
Jag har aldrig varit på en tillställning där jag är den enda vita killen.
Det du sa därinne, var… Det berörde en verkligen.
Det var smärtsamt ärligt.
Men det verkade som om du var lite borta en minut eller två.
Ja. Ja, jag börjar närma mig slutet.
Säg mig, Ptolemy. Varför bjöd du in mig hit?
Tja, som de sa förr: "Man måste ge djävulen hans del."
Och du offrar mitt liv.
Din uppoffring räddar miljontals framtida liv, Ptolemy.
Kommer den det?
Jag brukade tro att jag måste rädda alla svarta i Amerika
för nåt en ärbar man stal.
-Men du ändrade dig? -Nej.
Men jag kom på
att han ville att jag…gav folket styrka.
Att skicka vidare välsignelsen mer och mer tills alla var upplyfta…
…upplyfta. Ursäkta mig.
Ja.
-Ursäkta mig. -Alfred Gulla.
Vad fan är det med dig, gamling?
Jag åkte till platsen där min systerson dödades.
Jag träffade en kvinna som sa
att en svart man med taggigt hår och ett ärr över ögat dödade Reggie.
Oroa dig inte. Jag har inte sagt det till nån.
Och polisen bryr sig inte ett skit.
Okej. Så, vad vill du då?
Jag gav din flickvän lite pengar.
Varför tar du dig inte en titt? Kom hem till mig.
Vi kanske kan avtala nåt.
Vadå för avtal?
Jag måste veta att Reggies barn får ett bra liv.
Och en del av det innebär att du inte kan vara med i bilden.
Barnen får inte uppfostras av mannen som dödade deras pappa.
-Pojken är min. -Sa hon det?
Det bästa med den pojken kommer från det goda i min systerson.
Du är en galen gammal man.
Kanske det.
Men jag betalar dig en stor summa om du håller dig borta från Nina och barnen.
-Hur mycket? -Fem gånger mer än jag ger henne.
Tror du jag ger upp min kvinna för pengar?
Lägg av.
Du vill ha pengarna.
Jag är i min lägenhet kl. 14.00 i morgon eftermiddag.
BASERAT PÅ EN BOK AV WALTER MOSLEY
Undertexter: Irene Peet